"מרוב צרות, אני כותבת רק סיפורים עליזים." לואיזה מיי אלקוט
סליחה? אני מחפשת את משרדי ה"וויקלי וולקאנו".
אני מבקשת להיפגש עם מר דאשווד.
חברה ביקשה ממני להציע לך סיפור שלה.
היא כתבה אותו. והיא תשמח לכתוב עוד אם יתאים לך.
אני מבין שלא מדובר בניסיון ראשון?
לא, אדוני. היא מכרה ל"אולימפיק" ול"סקנדל",
והיא זכתה בפרס על סיפור ב"בליימיסטון באנר".
פרס.
כן.
שבי.
ניקח את זה.
באמת?
עם תיקונים. זה ארוך מדי.
אבל כבר חתכת...
השתדלתי שכמה מהחוטאים שלי יכו על חטא.
הארץ עברה עכשיו מלחמה.
אנשים רוצים שישעשעו אותם, לא שיטיפו להם.
מוסר לא מוכֵר בימים אלה.
אולי כדאי שתזכירי את זה ל"חברה" שלך.
איזה פיצוי כספי...? מה ה...? כמה אתם...?
אנחנו משלמים בין 25 ל-30 דולר לדברים מן הסוג הזה.
על זה נשלם 20 דולר.
אני מסכימה. אתה יכול לערוך אותו.
לומר לחברה שלי שתקנה ממנה סיפור נוסף אם יהיה לה משהו יותר טוב מזה?
אנחנו נעיין בו.
תגידי לה לכתוב קצר ופיקנטי.
ואם הדמות הראשית היא אישה, היא חייבת בסוף להתחתן.
- או למות. או-או. - סליחה?
ובאיזה שם היא רוצה לחתום על הסיפור?
בלי שם, בבקשה ממך.
כרצונה, כמובן.
טוב.
בוקר טוב, אדוני.
יום טוב.
יש!
נשים קטנות
מגורים להשכרה
בת' שלי מאוד תאהב אותך.
זאת אכסניה, לא מוסד צדקה. אני צריכה שכר דירה בזמן.
אחר צהריים טובים, מיס מארץ'.
אחר צהריים טובים.
את בוערת כולך.
תודה.
את ממש בוערת!
תודה.
גם לי יש הרגל כזה.
קיטי ומיני מחכות.
התלמידות שלי זקוקות לי.
תמיד עובדת.
הכסף הוא המטרה והאמצעי לקיומי כשכירת חרב.
לאף אחד אין כתמי דיו כאלה רק מאהבה לכסף.
טוב, אחותי איימי בפריז ועד שהיא תתחתן עם מישהו שמתפלש בכסף,
אני אחראית לכך שהמשפחה תמשיך להתקיים. שלום לך.
הדקדנטים הרסו את פריז, אם תשאלי אותי.
הצרפתיות האלו לא היו מסוגלות להרים מברשת שיער.
איימי! אמרתי, "הצרפתיות האלו לא היו מסוגלות להרים מברשת שיער".
כן. נכון מאוד, דודה מארץ'.
אל תנסי לרַצות אותי, ילדה.
מה הם כותבים, בני המשפחה האסוניים שלך?
אימא לא אומרת שום דבר על בת'.
אני מרגישה שאני צריכה לחזור, אבל הם אומרים "תישארי".
זה לא יעזור אם תחזרי. הילדה חולה, לא בודדה.
ואסור לך לחזור הביתה עד שאת ופיטר ווהן תתארסו באופן רשמי.
כן, ועד שאסיים את כל שיעורי הציור שלי, כמובן.
כן, כן.
כמובן.
- עצור את הכרכרה! לורי! - ילדה, מה את עושה?
לורי, לורי, לורי!
איימי!
כמה גדלת!
- כתבת שתפגוש אותי במלון! - לא הצלחתי למצוא אותך.
לא חיפשת מספיק טוב.
אולי לא זיהיתי אותך כי את כל כך יפה עכשיו.
- תפסיק. - חשבתי שאת אוהבת את הדברים האלה.
- איפה סבא שלך? - הוא בגרמניה. עדיין מטייל.
- אני מטייל לבדי, נח לי. - ומפלרטט ומהמר ושותה.
כן, טוב. אל תספרי לאימא שלך.
אתה רודף אחרי מישהי מסוימת ברחבי אירופה?
לא.
אני לא מאמינה שג'ו סירבה לך. אני כל כך מצטערת.
אל תצטערי, איימי.
אני לא מצטער.
איימי!
איימי מארץ', חזרי הנה בזה הרגע.
דודה מארץ'.
- בואי. בואי. - את ממש מרהיבה.
תרחיקי אותו ממני! קדימה, איימי. מחכים לנו. קדימה.
בוא למסיבת ראש השנה. זה נשף. כולם יהיו שם. כולל פרד.
תאסוף אותי ב-8:00 במלון. "דה שוואן"!
לורי! תתלבש חגיגי! מגבעת משי וטוקסידו.
ברור. מיטב המשי שלי!
זה לורי.
אני יודעת.
20 מטר מהמשי הכחול וגם מהוורוד. מישהו יעבור לקחת את זה יותר מאוחר.
אוי, מג, זה ייראה כל כך מקסים עלייך.
אני יודעת בדיוק לאיזו תופרת לשלוח אותך.
את תהיי הרעיה היפה ביותר בקונקורד.
ג'ון זקוק למעיל עליון לחורף, ודייזי ודמי זקוקים לבגדים חדשים.
ואשתו זקוקה לשמלה חדשה.
אני לא יכולה. זה...
אני פשוט לא יכולה.
הוא כל כך ישמח לראות אותך בשמלה, שהוא ישכח את כל נושא ההוצאות.
אני מניחה שזה לא יהיה בזבזני מדי.
20 מטר יספיקו?
כן.
טוב מאוד.
חמישים דולר. מה עלה בדעתי?
- אימא! - אימא!
אהובים שלי!
לכו לשחק.
בת'!
בת'?
זוהי דרכך, מערבה.
והלאה מכאן מערבה!
חן וחסד לך כבוד הגבירה.
האין לך דבר מה, גברתי, למסור לאדוני?
חכה! אנא ממך, אמור לי, מה חושב אתה עליי.
שאת אכן חושבת שאינך מה שהינך.
אם כך אני חושב, כך גם אני חושב עלייך.
ואכן צדקת. אני אינני מה שהנני.
סליחה?
אני מדברת רק אנגלית. אני מצטערת, מה?
- מה אמרת? - בואי לרקוד.
אני יודעת בדיוק עם מי אני רוצה לרקוד.
7 שנים קודם לכן
- עם מי תרקדי, ג'ו? - את יודעת שאני אף פעם לא רוקדת.
- למה שלא נלך כולנו למסיבה? זה לא הוגן. - קונקורד, מסצ'וסטס
- תנעלי את הנעליים הרגילות שלך. - הן עלו עליי בחורף שעבר.
האף שלי פשוט לא ייראה מעודן.
אני אוהבת את האף שלך.
ג'ו.
אל תגעי בי. אני מרגישה מגוחכת. אני לא רוצה גם להיראות ככה.
- יכולת להיות יפה לו היית מנסה. - לא רוצה. לא מוכנה.
אני לא רוצה ללכת, אבל הלוואי ויכולתי לשמוע את כל המוזיקה.
אני אשמור את הכל בראש ואנסה לשיר לך.
חייב לעלות כזה עשן?
הרטיבות מתייבשת.
איזה ריח מוזר. כמו נוצות שרופות.
עכשיו אני אוריד את זה, ואת תראי תלתל מושלם.
- השיער שלך הרוס! - למה זה נשר?
- מג, אני כל כך מצטערת. - מה עשית?
אני מצטערת! לא היית צריכה לבקש ממני.
מארמי! אני לא יכולה ללכת!
- כן, את יכולה. את נראית יפהפייה. - השיער שלי הרוס!
אל תנעצי עיניים. אל תשימי ידיים מאחורי הגב.
אל תגידי "כריסטופר קולומבוס". אל תגידי "עצום".
אל תלחצי ידיים. אל תשרקי...
מג מארץ', את נראית כל כך יפה. בואי.
מג.
תודה.
כל כך מוקדם. לא.
סליחה, לא ידעתי שיש פה מישהו.
- ממש לא. תישארי אם את רוצה. - אני לא אפריע לך?
לא. אני לא מכיר פה הרבה אנשים.
הרגשתי ממש מוזר בהתחלה.
גם אני.
מיס מארץ', נכון?
כן, מר לורנס, אבל אני לא מיס מארץ'. אני פשוט ג'ו.
ואני לא מר לורנס. אני פשוט לורי.
אתה לא רוקד?
אני עדיין לא יודע איך נעשים פה הדברים.
רוב חיי עברו עליי באירופה.
אירופה? עצום!
אסור לי להגיד מילים כאלה.
מי אומר?
מג. אחותי הגדולה. בוא.
זאת היא. אתה רואה?
הבחורה בשמלה הסגולה.
מאד יפה.
היא מזכירה לי להתנהג יפה כדי שאבא יהיה גאה בי כשהוא יחזור.
איפה הוא?
הוא התנדב לצבא היוניון. ואני רציתי לצאת להילחם איתו.
אני לא מצליחה להתגבר על האכזבה שאני בת.
ג'ו, תרצי לרקוד איתי?
אני לא יכולה כי...
כי מה?
- לא תגלה? - לעולם לא.
חרכתי את השמלה שלי. אתה רואה? שם.
ומג אמרה לי לא להסתובב כדי שאף אחד לא יראה.
אתה יכול לצחוק אם אתה רוצה. זה מצחיק, אני יודעת.
יש לי רעיון איך נצליח לעשות את זה.
- מה? - הרגל שלי.
נקעתי את הקרסול.
איך אני אגיע הביתה?
אין לי מושג מה אפשר לעשות. לקחת כרכרה או להישאר לישון פה.
כרכרה זה יקר מדי.
תרשו לי לקחת אתכן. זה ממש לידי.
לא, תודה. אנחנו לא יכולות להסכים.
אתן חייבות לקחת את שלי. בבקשה.
לא. כל כך מוקדם. לא התכוונת ללכת כבר.
אני תמיד הולך מוקדם. באמת.
איזו עוד ברירה יש לך?
אמרתי לך שהנעליים האלו קטנות מדי.
אל אלוהים. מה עשית?
- היא לא יכולה ללכת. היא מקרטעת. - חזרתן!
- איך היה? - אתן עוד לא ישנות?
תעזרו לאחותכן ותחזרו למיטה.
תפנו מקום! מג חיילת פצועה.
נקעתי את הקרסול.
אוי, מג, יום אחד את תהרגי את עצמך כדי להיות אופנתית.
האנה. אנחנו צריכות קרח.
- בוא, תיכנס, תיכנס. - זה בסדר?
אני מתנצלת על הבלגן. אני אוהבת לאפות באמצע הלילה.
- תתעלם מהמהפכה פה, מר לורנס. כמונו. - לורי.
- אני יכולה לקרוא לך טדי? - כן.
אתה חייב להשתתף בהצגות שלהן. לא יזיק להן עוד שחקן.
אני איימי.
למרות שתצטרך לריב עם ג'ו על תפקיד הגבר. או לשחק אישה.
- קח עוגייה. - תודה.
וקרח. לורי, איך הקרסוליים שלך? אתה צריך קרח?
לא, תודה, גברתי.
פשוט תקרא לי אימא או מארמי. כמו כולם.
ונעלת את הנעליים הוורודות האלו, נכון?
- את רוצה עוד קרח? - אבל הן כל כך יפות.
ממש הרגשה של גבירה מכובדת להגיע הביתה ממסיבה בכרכרה,
ולקבל טיפול מהמשרתות.
ניו יורק סיטי
שייקספיר
לסופרת שבעליית הגג.
כיוון שכל כך נהנית מהמחזה הערב, רציתי שתקבלי את זה.
זה יעזור לך לאפיין דמויות...
ולתאר אותן בעטך.
אשמח לקרוא את מה שאת כותבת, אם תתני בי אמון.
אני מבטיח כנות ואת כל האינטליגנציה שאצליח לגייס.
שלך, פרדריק.
פרד, תרצה כוסית?
בהחלט. תודה.
תסלח לי לרגע. תודה.
לורי.
איימי.
חיכיתי לך שעה שלמה.
נתפסתי.
איימי, בבקשה. איימי.
- אתה רוצה לדעת מה אני באמת חושבת עליך? - מה את באמת חושבת עליי?
- אני בזה לך. - למה את בזה לי?
כי עם כל ההזדמנויות שקיבלת, להיות טוב, מאושר ובעל ערך,
- אתה עצלן, פגום ואומלל. - זה מעניין.
אנשים אנוכיים באמת אוהבים לדבר על עצמם.
- אני אנוכי? - כן, מאוד אנוכי.
עם הכסף, הכישרון, היופי והבריאות שלך...
- אז את חושבת שאני יפה? - כן, את זה אהבת, רהבתן שכמוך.
במקום ליהנות מכל הדברים הטובים האלה אתה רק מתבטל.
אני אהיה טוב בשבילך, איימי הקדושה. אני אהיה טוב.
אתה לא מתבייש ביד כזאת?
לא, ממש לא.
לא עבדה יום אחד בחייה והטבעת הזאת מגוחכת.
ג'ו נתנה לי את הטבעת הזאת.
אני מרחמת עליך. ממש.
חבל שאתה לא עומד בזה יותר טוב.
את לא צריכה לרחם עליי. גם את תרגישי ככה יום אחד.
לא, אני אעורר כבוד, גם אם לא אהיה נאהבת.
ומה בדיוק עשית לאחרונה, אמנית גדולה שלי?
אולי את מפנטזת על בזבוז הונו של פרד ווהן?
פרד ווהן, גבירותיי ורבותיי!
פרד, אני כל כך מצטערת.
העיתון של פרנק לזלי
אלה רק סיפורים, כמובן.
אבל אני עובדת על רומן.
והרומן שלך...
יהיה דומה לזה?
כן. בינתיים, על כל פנים.
עם עלילות כאלו?
דו קרב והרג ו...?
זה מוכֵר, אז...
למה שלא תחתמי בשמך האמיתי?
אמא שלי לא תאהב את זה.
ברוטלי מדי בשבילה.
ובכסף שאני מרוויחה אני רוצה לעזור ולא להדאיג אותה.
אני לא אוהב אותם.
במלוא הכנות.
כלומר, לדעתי הם לא טובים.
אבל...
הם מתפרסמים בעיתונים, ואנשים תמיד אמרו שאני מוכשרת.
אני חושב שאת מוכשרת, וזאת הסיבה שאני כל כך בוטה.
אני לא יכולה להרשות לעצמי לרעוב למען התהילה.
את כועסת?
ברור שאני כועסת. כרגע אמרת לי שאתה לא אוהב את הכתיבה שלי.
ג'ו, חשבתי שאת רוצה כנות.
כן. אני רוצה.
אף אחד לא דיבר איתך ככה לפניי?
כן, קיבלתי הרבה דחיות.
יש לך מישהו שידבר איתך ברצינות, ג'ו, על הכתיבה שלך?
ומי הפך אותך לכוהן הגדול של מה טוב ומה רע, אה?
- אף אחד ואני לא— - אז למה אתה מתנהג ככה?
התגובה שלך מעידה על כך שאת חושבת—
התגובה שלי מעידה על כך שאתה שחצן נפוח.
שייקספיר כתב להמונים.
שייקספיר היה גדול המשוררים כי הוא שירבב את השירה שלו ליצירות פופולריות.
טוב, אני לא שייקספיר.
תודה לאל. כבר יש לנו שייקספיר.
אם אתה יודע כל כך הרבה על זה, למה אתה לא עושה את זה בעצמך?
כי אני לא סופר. אין לי את הכישרון שיש לך.
לא, אין לך.
ותמיד תהיה מבקר ולעולם לא סופר,
והעולם ישכח שחיית אי פעם.
אני בטוח.
אבל אני...
אף אחד לא ישכח את ג'ו מארץ'.
אני בהחלט מאמין בזה.
אנחנו לא חברים. אתה לא חבר שלי.
ואני לא רוצה לשמוע את דעתך כי אני לא ממש מחבבת אותך.
אז אל תדבר איתי יותר. תודה רבה.
ג'וזפין, זה הגיע בשבילך.
תודה רבה.
בואי מיד הביתה. מצבה של בת' החמיר. אימא
בת'.
חג מולד שמח, עולם.
חג מולד שמח!
- ג'ו! קמנו כבר לפני שעות. - מה את כותבת?
נסחפתי עם מחזה הנקמה הנפלא שלנו אתמול בערב. רעל.
לא, בלי רעל. חג המולד היום.
חג המולד לא יהיה חג המולד בלי מתנות.
כמה נורא להיות עניות.
זה לא הוגן. איך זה שיש ילדות עם המון דברים יפים ולאחרות אין?
לפחות יש לנו אימא ואבא ואלו את אלו.
אין לנו את אבא ולא יהיה לנו כל עוד המלחמה הזאת נמשכת.
הלוואי שהיו לי ערימות של כסף והמון משרתים ולא אצטרך לעבוד יותר.
או שתוכלי להיות שחקנית אמיתית על הבמה. לא כולן נשים נלוזות.
אני לא יכולה להיות שחקנית.
יש לי כמה משאלות, אבל הייתי הכי רוצה להיות אמנית בפריז,
וליצור ציורים מעולים ולהיות הציירת הכי טובה בעולם.
זה גם מה שאת רוצה, נכון, ג'ו? להיות סופרת מפורסמת?
כן, אבל זה נשמע כל כך מביש כשהיא אומרת את זה.
- למה להתבייש במה שאת רוצה? - אני לא.
אני רוצה שנהיה כולנו יחד,
עם אבא ואימא בבית הזה. זה מה שאני רוצה.
בת' מושלמת.
מה עם המוזיקה שלך, המלכה בס?
אני מנגנת רק בשבילנו. אני לא צריכה שעוד מישהו ישמע אותי.
אסור לך להגביל את עצמך.
אימא הציעה שלא יהיו מתנות חג המולד השנה,
כי הגברים שלנו סובלים בצבא.
אנחנו לא יכולות לעשות הרבה מלבד להקריב את המעט שלנו ובשמחה.
אל תשחקי את התפקיד של אימא רק כי היא לא בבית.
- ג'ו. זה כל כך נערי. - לכן אני עושה את זה.
- אני מתעבת בנות גסות ולא מעודנות. - ואני מתעבת חצופות מעושות.
האף שלי! האף שלי! הוא כבר ממילא לא יפה!
אני יודעת שדעתי לא חשובה לכן,
אבל אתן לא רוצות שאימא שלכן תראה אתכן ככה, נכון?
ודאי שדעתך חשובה לנו.
את יותר משפחה מדודה מארץ' המרושעת.
די, לא, ג'ו.
- איפה מארמי? - אני גוועת ברעב.
רק אלוהים יודע. יצור מסכן כלשהו בא לבקש את עזרתה,
ואימא שלכן מייד רצה לראות מה נחוץ.
הלוואי שהיא הייתה יוצאת לעזור ברגעים שיותר נוחים לנו.
- ג'ואנה ואני מאוד רעבות. - בובות לא רעבות, בת'.
שיכתבתי את רגע השיא וצריך להעמיד אותו. איימי, תביאי את התלבושות.
הכנתי כתר אלוהי.
וצבעתי את הנעליים הישנות שלי בכחול, כדי שהיא תיראה כמו נסיכה.
אני חושבת שהקטע המלנכולי יצא ממש טוב.
מג, חכי עד שתראי את הנאום החדש.
איך את מצליחה לכתוב דברים כל כך מרהיבים, ג'ו.
- את ממש שייקספיר. - לא ממש.
בסדר, גברת מיכלאנג'לו.
את יכולה בבקשה לשפר את קטע ההתעלפות? את מאובנת לגמרי.
זה מעבר ליכולתי. אף פעם לא ראיתי התעלפות,
ואני לא מתכוונת לקבל סימנים כחולים.
אם אני אוכל לצנוח בקלילות, אז טוב. וָלא, אני אצנח בחינניות לתוך כורסה.
ולא אכפת לי אם הוגו יתנפל עליי עם אקדח.
- האנה? - אני לא משחקת.
מה? לא אמרתי כלום.
ידעתי מה את מתכוונת לומר, ואני לא משחקת.
אני צריכה ששתיכן תכרעו ברך, ממש כאן.
אני לא רוצה לכרוע ברך.
זאת אמורה להיות התמונה המיוחדת שלנו ואף אחד לא יצפה בנו.
זאת התמונה שלי.
ואני חושבת שמג צריכה להיות הבמאית.
חג שמח, בנות!
- מארמי! - מארמי! חג שמח!
אני כל כך שמחה לראות אתכן כל כך מאושרות.
ג'ו, את נראית עייפה. שוב כתבת כל הלילה?
- בוודאי. - כל הלילה.
איימי, בואי תני לי נשיקה. תודה, האנה.
חג שמח. מה שלום הילדות שלי?
- אני כל כך רעבה. - תראו איזו ארוחת בוקר.
- הייתי אוכלת סוס. - אל תגידי דבר כזה, ג'ו.
מה?
מה קרה?
לא רחוק מכאן גרה אישה צעירה עניה, גברת האמל.
חמשת הילדים שלה מצטנפים במיטה אחת כדי לא לקפוא ואין להם מה לאכול.
ילדות שלי, האם תתנו להם את ארוחת הבוקר שלכן כמתנת חג המולד?
זה הרגע שאת אומרת שזה מה שאבא היה רוצה שנעשה?
כן.
תודה.
ותודה לך, מר לורנס, שכללת אותי.
בבקשה.
אולי תוכל ללמד את הנכד שלי התנהגות נאותה בנוסף למתמטיקה?
אל אלוהים. מלאכים טובים באו אלינו.
שלום. חזרתי.
הבאנו אוכל ושמיכות וסוודרים...
והבאנו גם תרופות.
אלו הבנות שלי.
תגידי שלום.
הוא חולה.
בנות, תוציאו את האוכל.
רוצה?
מארמי, אנחנו לא צריכות את אצבעות הרגליים.
לדעתי איבדתי אחת.
עוד מישהי איבדה אצבע ברגל?
היו פה פיות?
סנטה קלאוס.
- לא. זאת דודה מארץ'. - מר לורנס שלח את זה.
- סבא של הילד לורנס? - כן.
למה?
הוא ראה שאתן תורמות את ארוחת הבוקר שלכן והוא רצה שתיהנו מהיום.
- אבל אני חשבתי שהוא זקן קמצן. - כל כך נדיב מצידו.
הנכד שלו, לורי, נתן לו את הרעיון.
אני בטוחה בזה.
אנחנו צריכות להתיידד איתו.
בנים מפחידים אותי. והבית הישן הגדול הזה מפחיד אותי.
ג'ני סנואו אומרת שמר לורנס התכחש לבן שלו,
אחרי שהוא ברח עם איטלקייה.
ועכשיו הנכד שלו יתום,
והוא סגור כל הזמן בבית הזה עם המורה הפרטי שלו.
הוא איש טוב לב שאיבד את בתו,
כשהיא הייתה קטנה ועכשיו גם את בנו.
- בתו מתה? - זה כל כך עצוב.
לורי באמת נראה כל כך רומנטי. הוא חצי איטלקי.
מה את יודעת? בקושי החלפת איתו מילה.
אני לא אחראית למשתה הזה,
אבל יש לי הפתעה.
- מכתב! - מאבא!
הלוואי שיכולתי לצאת גם.
ג'ו. אנחנו לא יכולות לוותר על אחינו היחידי.
בטח כל כך לא נעים לישון באוהל.
ג'ו יושבת מאחור, שלא נראה שהיא בוכה.
אז הוא יבוא הביתה?
הוא יישאר ויעבוד במסירות כל עוד הוא יכול.
ואנחנו לא נבקש ממנו לחזור דקה לפני שאפשר יהיה לוותר עליו.
"מסרי לכולן את אהבתי ונשיקה.
"תאמרי להן שאני חושב עליהן ביום, ומתפלל לשלומן בלילה,
"ומוצא נחמה גדולה באהבתן בכל רגע.
"שנה שלמה של ציפיה לראותן נראית כל כך ארוכה.
"אבל תזכירי להן שבמהלך הציפיה נוכל כולנו לעבוד,
"כך שהימים הקשים הללו לא חייבים להתבזבז.
"אני יודע שבנותייך האוהבות...
"ימלאו את חובתן באמונה...
"יילחמו באויביהן באומץ לב...
"וישלטו להפליא בחולשותיהן."
"קללת המכשפה". מחזה מאת ג'ו מארץ'.
השיקוי חייב להיות מתוק ומהיר וחזק.
"שכשאחזור אליהן..."
רוח, עני לשירי!
"אוכל להיות אוהב וגאה מתמיד...
"בנשים הקטנות שלי."
בראבו!
סליחה. סליחה. התחנה שלך, גברתי.
תודה רבה.
היא נסעה? למה?
אני לא יודעת. היא פשוט עזבה.
והיא לא אמרה אם היא חוזרת?
לא ניהלנו שיחה מלב-אל-לב, פרופסור.
למה את סתם יושבת לך שם? בבקשה, קדימה. תאבקי משהו.
ומה עם הבנות? המורה הכי טובה שהייתה להן אי פעם.
אני יודע.
כל כך קשה לחזור לעבוד אחרי שכל כך נהנינו.
- הלוואי שכל יום היה חג המולד. - או ראש השנה.
אנחנו חבורה של חצופות כפויות טובה.
- אל תגידי דברים מגונים כאלה. - אני אוהבת מילים חזקות ומשמעותיות.
אני חייבת לחזור לבית הספר ואין לי אף ליים.
כל הבנות סוחרות בליים כבוש ואני בחוב ענק. אני חייבת כל כך הרבה.
זה יספיק?
- למה עשית את זה? - מג, תודה!
אני יודעת איך זה כשאין לך דברים קטנים ואת מרגישה נחותה.
עם זה ועם הרישומים החוב שלי יימחק.
- איזה רישומים? - סתם.
אני פשוט שמחה שאימא לא מכריחה אותי ללכת לביה"ס עם כל הבנות האלו.
מהר, אני אאחר.
בת', אחרי הקניות שלך אני צריכה שתעברי על הסיכומים החדשים ועל האיות.
אני אעבור על הכל כשאחזור הביתה, בסדר?
ביי.
- ג'וזפין! - כן.
- ג'וזפין! - כן. אני כאן.
יש סיבה לכך שהפסקת לקרוא לי את בֶּלשם?
אני מצטערת. אני אמשיך.
תתנהגי יפה, יקירתי.
יום אחד תזדקקי לי, ותתחרטי שלא התנהגת יותר יפה.
תודה, דודה, מארץ', על התעסוקה ועל כל נדיבויותייך, אבל
בכוונתי לפלס את דרכי בעולם בכוחות עצמי.
אף אחד לא מפלס את דרכו בעולם בכוחות עצמו.
לא באמת.
ובוודאי שלא נשים. את תצטרכי להתחתן טוב.
- אבל את לא נשואה, דודה מארץ'. - כי אני עשירה.
ודאגתי לכך שהכסף שלי יישאר בידיי.
בניגוד לאבא שלך.
אז הדרך היחידה להיות אישה לא נשואה היא להיות עשירה?
כן.
אבל לנשים יש מעט מאוד דרכים להרוויח כסף.
זה לא נכון.
את יכולה לנהל בית בושת. או לשחק על הבמה.
זה בדיוק אותו דבר.
מעבר לזה, את צודקת.
יש מעט מאוד דרכים לנשים. לכן כדאי שתקשיבי לי.
כן, כדי שאוכל להתחתן.
לא! כדי שיהיו לך חיים יותר טובים מאשר לאימך המסכנה.
- אבל מארמי אוהבת את החיים שלה. - אין לך מושג מה היא אוהבת.
לאבא שלך היה יותר חשוב ללמד את ילדי העבדים המשוחררים,
מאשר לדאוג למשפחתו שלו.
כן, אבל הוא צדק בזה.
כן, אפשר להיות צודק וטיפש.
אני לא חושבת כמוך.
אף אחד לא ישלם על המחשבות שלך.
אני יודעת שעכשיו את לא מתעניינת בנישואין.
והאמת היא שאינני מאשימה אותך.
אבל אני מתכוונת לנסוע שוב לאירופה,
ואני זקוקה לבת לוויה.
אז מה דעתך שאת תתלווי אליי?
אני אשמח כל כך.
טוב, אז תמשיכי לקרוא לי.
ואל תעשי דברים בגניבה.
אני לא אוהבת התגנבויות.
הנשיא לינקולן.
לא, אבא נלחם למענו.
אבא שלי אומר שהמלחמה היא בזבוז ושנניח להם להחזיק בעובדים שלהם.
סוזן, זה לא מוסרי.
כולם יוצאים נשכרים מהשיטה הקיימת, כולל אתם, המארצ'ים.
- למה שרק הדרום ייענש? - אולי כולנו צריכים להיענש.
המארצ'ים אוהבים מטרות נאצלות.
טוב. תציירי את מר דייוויס.
אני לא בטוחה שכדאי לי.
אני אמחק את החוב שלך ואתן לך עוד חמישה ליימים.
מיס מארץ'.
שב.
שב, לורי.
לטינית זו זכות גדולה.
בבקשה, אתה חייב ללמוד את זה.
אני לא יכול להרשות לעצמי לאבד את המשרה הזו. תחזור לקיקרו.
יש נערה שם בחוץ.
- לא, אין. - כן, מר ברוק, עומדת שם נערה.
לא, אין.
- כן, יש נערה בחוץ. - זאת נערה.
שלום לך. את פצועה?
אני איימי.
- שלום, איימי, אני לורי. - אני יודעת.
החזרת את אחותי הביתה אחרי הנשף.
אני לעולם לא הייתי נוקעת את הקרסול. יש לי רגליים קטנות והכי מקסימות במשפחה.
אבל אני לא אוכל לחזור הביתה, כי אני בצרה גדולה.
תראו.
מר דייוויס היכה אותי.
תגיד למשרתים שירכשו מיד את הציור הזה עבורי.
- איימי! את פה? - מג!
היד שלי. תראי.
- ג'ו. - איזה עושר!
זה כל כך כואב.
תיאודור לורנס, אתה בוודאי הילד הכי מאושר בעולם.
- אי אפשר לחיות רק על ספרים. - אני כן.
- מה עשית? - כלום, רשמתי ואז מר דייוויס היכה אותי.
אוי, כריסטופר קולומבוס. תראו את זה.
זה סבא שלי. את פוחדת ממנו?
לא, אני לא פוחדת מאף אחד.
הוא נראה חמור סבר, אבל סבא שלי היה יותר יפה.
ג'ו אנחנו לא משווים סבים.
את חושבת שהוא יותר יפה?
לא, האמת היא שאתה מאוד יפה.
- לא התכוונתי... - היכרתי את אבא של אימא שלך.
את מזכירה אותו במזג שלך.
תודה רבה לך, אדוני.
זה נורא ואיום. יותר לא תלכי לבית הספר הזה.
- טוב מאד. האיש הזה תמיד היה אידיוט. - ג'ו תלמד אותך.
- אני? אני כבר מלמדת את בת'. - את מורה טובה.
כן, נשים שלומדות בבית, זה הולם הרבה יותר, לדעתי.
רק בגלל שבתי הספר לנשים כל כך עלובים.
נכון. צודקת בהחלט.
הלוואי שכל הבנות יעזבו את ביה"ס הנורא שלו ושהוא ימות.
איימי, היית לא בסדר ויהיו לכך השלכות.
לא. בכלל לא עשיתי שום דבר. רק ציירתי.
תודה רבה לך שטיפלת באיימי שלנו.
כן, כמובן.
הבנות שלי תמיד מצליחות להסתבך בצרות.
גם אני.
אז תרוץ אלינו ואנחנו נטפל בך.
בבקשה, בואו מתי שתרצו. תזמינו גם את אחותכן, בת'.
כן! בת' כל כך תאהב את הפסנתר הזה.
היא השקטה ביניכן?
- זאת בת' שלנו. - תגידו לילדה שהיא יכולה לנגן בפסנתר שלנו.
וג'ו, תוכלי לשאול כל ספר שתרצי.
- אני יכולה לבוא לראות את הציורים? - כן.
יש גם חממה מקסימה.
אנחנו חייבות ללכת, בנות.
- מר לורנס, תוכל בבקשה לקנות את הציור הזה? - אני אקח את זה.
אם זה בסדר, אני אחזיר אותו בקרוב. אני מבטיחה לך.
האמת היא שאני לא יודעת מתי.
תודה על הטיפול ביד שלי.
- תודה! ביי! - שוב תודה.
מיס מג?
שכחת את הכפפה שלך.
טוב. חזרה ללימודים. חזרה לעבודה.
שקט!
מחזה חדש מאת ג'ו מארץ',
יועלה בתאטרון "בארנוויל" במרוצת השבועות הבאים,
ויעלה באיכותו על כל מחזה אחר שהוצג אי פעם על הבמה האמריקנית.
בכיכובה של השחקנית הגדולה ביותר מכאן ועד נהר המיסיסיפי.
מיס מג מארץ'.
הידד, הידד! בראבו, בראבו!
דיווח שבועי. מג: טוב. ג'ו: רע.
בת': טוב מאוד. ואיימי: די בינוני.
כל הכבוד, רבותיי.
מעולה. מעולה.
אדוני הנשיא ורבותיי, ברצוני להציע חבר חדש.
מישהו שיהיה אסיר תודה עד עומק ליבו,
ויתרום רבות לרוח המועדון.
אני מציעה את...
מר תאודור לורנס.
בשום אופן לא.
מה? באמת. בואו נקבל אותו.
הוא בן אמיתי.
אנחנו לא רוצות בנים. זה מועדון לנשים.
- לדעתי כדאי. - למה?
- גם אם אנחנו פוחדות, אני בעד. זה לורי. - מה? לא!
- זה ישנה הכל. - אני מציעה שנצביע.
- תרימו ידיים. "כן, כן, כן." - אל תרימו ידיים!
- תרימי יד. זה לורי. - טוב. כן.
והיות ואין כמו הרגע הנוכחי...
גבירותיי, גבירותיי, בבקשה, בבקשה. זו תחבולה שלי. האשמה כולה עליי.
וג'ו נכנעה לזה רק אחרי שידולים רבים.
כן, ברצוני רק לומר,
שכמחווה קלה של הכרת התודה שלי, אני...
תמשיך!
על מנת לקדם מערכת יחסים ידידותית בין אומות שכנות.
אני מציע מערכת של מפתחות,
לתיבת דואר קטנה שהתקנתי ביער ליד האגם.
כן, ארבעה מפתחות.
בשבילך, יקירתי. מג, כן, כן. ובשבילך.
תודה רבה.
זה בשבילי ומבלי להוסיף ולהכביר מילים, תודה רבה לכן שנעתרתן.
אני אתפוס את מקומי כחלק מהמועדון.
ברוך הבא, לורי.
ג'ו!
דייזי ודמי!
כמה גדלתם!
הלוואי שהיית כאן ויכולת ללמד אותם.
- אני יודעת. אני כאן עכשיו. - כמה טוב שאת בבית!
הבדידות לדעתי התחילה להשפיע על בת', למרות שהיא לא אמרה שום דבר.
איפה בת'?
היא למעלה. אוי, ג'ו שלי.
כולנו חשבנו שמצבה השתפר, אבל החום הגבוה החליש את ליבה.
קחי את זה ותמצאי לה את הרופא הכי טוב שתוכלי.
- לא, את צריכה את הכסף הזה לניו יורק. - אני לא חוזרת לשם.
אני אשתמש בשאר לקחת אותה לים ולחזק אותה.
מתי איימי חוזרת הביתה?
לא רצינו להדאיג אותה.
היא לא יודעת?
בת' עמדה על כך שלא נגיד לה. כדי לא להרוס לאיימי את הנסיעה.
לאיימי תמיד היה כישרון לחלץ את עצמה מהקטעים הקשים בחיים.
ג'ו, אל תכעסי על אחותך.
אני לא מצליחה למצוא שום דבר.
- מארמי, ראית את הכפפה שלי? - מתי ראית אותה בפעם האחרונה?
ג'ו! ג'ו, איפה את?
- אני לא מוצאת את הכפפה השנייה. - קחי את שלי.
- ג'ו, אנחנו נאחר. - לאן אתן הולכות?
את לא מוזמנת.
אתן הולכת לאנשהו עם לורי. אני יודעת.
כן, נכון. עכשיו תפסיקי להציק.
- הכרטיסים אצלך? - כן, תזדרזי.
אתן הולכות לתאטרון עם לורי!
- בבקשה, אני יכולה לבוא גם? - אני מצטערת, אבל לא הוזמנת.
את לא יכולה לבוא, איימי, אז תפסיקי לייבב כמו תינוקת.
אני סגורה פה ואני אף פעם לא הולכת לשום מקום.
- לבת' יש את הפסנתר שלה ואני כל כך בודדה. - אני יכולה ללמד אותך לנגן.
אני לא רוצה לנגן. אני רוצה ללכת לתאטרון...
לא. נראה לי שתשמחי לתקוע את עצמך למקום שאת לא רצויה בו.
- וממילא מר ברוק המשעמם איתנו. - אני מחבבת אותו. הוא איש טוב.
- אבל אני יכולה לשלם על עצמי. - את לא באה איתנו.
צר לי, מתוקה שלי, אבל ג'ו צודקת. בפעם הבאה.
- בואי, מג. תפסיקי לרחם עליה. - בבקשה. בבקשה.
בבקשה!
את תצטערי על זה, ג'ו מארץ'!
את תראי! את תתחרטי על זה!
תפסיקי להסתכל עליי ככה!
בשביל אבא
ג'ו!
לדעתי השחקנית הייתה...
מאוד מאוד טובה.
- כן, היא הייתה ממש טובה. - ממש טובה.
ביי!
כמה אני אוהבת תאטרון.
מג, את פי מיליון טובה ממנה. למרות שהיא מתעלפת נפלא.
מעניין איך היא הצליחה להחוויר ככה.
מר ברוקס הזה. כזה מתרפס.
בעיניי מצאו חן הגינונים שלו.
חכי. תני לי רק לכתוב את הרעיון הזה.
- בת', מה צבע העיניים האהוב עלייך? - סגול.
למר ברוק יש עיניים כחולות ונשמה טובה וזה הרבה יותר חשוב מכסף.
מישהו לקח את הרומן שלי?
- לא. - לא. למה?
איימי, את לקחת אותו.
- לא נכון. - את משקרת.
לא נכון. זה לא אצלי. אני לא יודעת איפה זה...
תגידי לי, אחרת אני אאלץ אותך!
- שרפתי אותו! - מארמי!
שרפתי את הספר שלך. אמרתי לך שאת תשלמי, ושילמת!
בסדר, ג'ו! ג'ו! ג'ו!
אני מצטערת, ג'ו.
איימי.
פשוט הדבר היחיד שחשוב לך זה הכתיבה שלך.
וזה לא שיכולתי לפגוע בך אם הייתי הורסת לך שמלה,
וממש רציתי להכאיב לך.
ואני הכי מצטערת על זה עכשיו. אני כל כך מצטערת.
ג'ו.
אל תרשי לשמש לשקוע כשאת כועסת.
תסלחי לה.
תעזרו זו לזו.
ותתחילו מחר מחדש.
היא לא ראויה לסליחה שלי.
ואני אשנא אותה. אני אשנא אותה לנצח!
בוקר טוב, גבירותיי. צח וצלול היום בחוץ.
יום אחרון בנהר. קחו מחליקיים.
ג'ו, הבטחת לי שאני אוכל לבוא.
היא תהיה ככה לנצח?
זאת הייתה אבדה מאד קשה בשבילה.
ואני לא יכולה לעשות שום דבר?
רוצי אחריה.
אל תגידי אף מילה עד שג'ו תהיה במצב רוח טוב עם לורי,
ואז פשוט תגידי משהו נעים.
אני בטוחה שהיא תחזור להיות חברה שלך.
ג'ו, חכי!
אני באה!
בפעם הקודמת אמרת שאני אוכל לבוא.
ג'ו, לורי! חכו, אני באה!
חכו!
ג'ו!
- תישארי קרוב לגדה. לא בטוח באמצע. - הבנתי.
ג'ו!
ג'ו, אני באה!
ג'ו!
ג'ו, קדימה!
ג'ו, חכי!
ג'ו!
- את בסדר? - כן.
תעזרו לי!
איימי. זאת איימי.
בואי, ג'ו!
ג'ו!
ג'ו! תביאי ענף. תביאי ענף.
ג'ו!
איימי! איימי!
- אני לא יכולה לנשום! - ג'ו, תעזרי לי למשוך.
איימי, תיאחזי בענף! תיאחזי בו, איימי.
אני כל כך מצטערת. אוי, אחותי, אחותי.
היא ישנה.
אם היא הייתה מתה, זה היה באשמתי.
היא תהיה בסדר גמור.
הרופא אמר שלדעתו היא אפילו לא הצטננה.
מה לא בסדר איתי?
קיבלתי על עצמי כל כך הרבה החלטות, וכתבתי רשימות עצובות...
ובכיתי על כל חטאיי, אבל...
זה לא עוזר.
כשאני מתלהטת...
אני נעשית כל כך פראית, שאני יכולה לפגוע בכל אחד וגם ליהנות מזה.
את מזכירה לי את עצמי.
אבל את אף פעם לא כועסת.
אני כועסת כמעט בכל יום בחיי.
באמת?
אני חסרת סבלנות מטבעי...
אבל עם כמעט 40 שנות מאמץ...
אני לומדת לא לתת לזה לשלוט בי.
אז אני אעשה כמוך.
אני מקווה שתצליחי יותר ממני.
יש סוגי אופי שלא ניתן לרסן...
ולא ניתן לכופף.
ג'ו.
אוי, בת'! אהובה שלי!
לא היית צריכה לבוא.
לא הייתי צריכה לעזוב. את צריכה משהו?
שתי קצת מים.
כמה טוב לראות את הפנים שלך.
אנחנו נוסעות לים כדי לחזק ולהבריא אותך.
לים?
אני רוצה שעד שאיימי תחזור תחזרי לרקוד.
- היא לא מקצרת את הנסיעה שלה, נכון? - לא, לא.
יופי.
יש חדשות? מה היא מספרת?
היא כותבת שלורי שם. אני שמחה שהוא איתה.
הוא לא עונה למכתבים שלי.
את מתגעגעת אליו?
אני מתגעגעת להכל.
אני יודעת.
תזדרזו! מג נוסעת מפה לשבוע.
אנחנו באים.
אתה תיסע בכרכרה השנייה ותרַגל. תוודא שמג לא מתאהבת.
אני אעשה את זה.
כמה נחמד מצד אנני להזמין אותי לנשף הבגרות שלה.
תודה שהרשית לי ללכת.
פשוט תהיי מי שאת.
ותענדי את זה לנשף. זה היה שלי כשהייתי בגילך.
אף פעם לא הבנתי למה שומרים תכשיטים עד לחתונה.
את צריכה משהו שהוא רק שלך. דברים יפים נועדו להנאה.
כן, דברים יפים נועדו להנאה.
הלוואי ויכולתי ללכת לנשף הבגרות.
את חושבת שזה רעיון טוב, שהיא תיסע ככה?
בנות צריכות לצאת לעולם ולקבל את ההחלטות בעצמן.
- אל תשכחי אותנו. - ודאי שלא, ג'ו. זה רק שבוע.
- זה יפהפה. - זה לא שלך.
זה ייראה נהדר עליי.
היא צריכה נעליים כמו שצריך.
תודה על הכרכרה, מר לורנס.
- אני לא יודעת איך לגמול לך. - שטויות, שטויות.
אמרתי שלום לסוסים.
אולי בעצם יש דבר אחד.
עלה בדעתי היום שהפסנתר של בתי סובל מחוסר שימוש.
מישהי מהבנות שלך הייתה רוצה לבוא לנגן בו מדי פעם?
רק כדי שיישאר מכוון.
ואם אף אחת לא תרצה, אז לא חשוב.
אדוני, בהחלט. הן ירצו מאוד.
את הילדה המוזיקלית.
אני מאוד אוהבת מוזיקה.
ואני אבוא אם אתה לגמרי בטוח שאף אחד לא ישמע אותי ולא יוטרד.
אף לא אחד, יקירתי.
- אתגעגע אלייך! - ביי!
- אפשר לקבל את הסרטים שלך בהשאלה? - לא.
- תיהני מהנשף! - אחזור בקרוב מאד!
ואל תתחתני לנו, מג! אל תתאהבי!
תחזרי כבר!
תודה.
אני כל כך נרגשת לקראת הערב!
- איזו שמלה תלבשי הערב, מג? - את זאת.
את זאת? למה שלא תבקשי שישלחו לך אחרת מהבית?
אין לי אחרת.
- רק את זאת? זה כל כך מוזר! - ממש לא!
אין צורך, דייזי. אני אקרא לך מעכשיו דייזי.
יש לי שמלה ורודה מתוקה,
ואת תלבשי אותה כדי לשמח אותי, נכון, דייזי?
אם זה בסדר מצידך.
כמובן.
כולם מאוהבים בך, דייזי. השמלה שלי חייבת להישאר אצלך.
- אני לא יכולה. - את חייבת! בבקשה.
תיהני, דייזי הקטנה.
לורי. לא ידעתי שתהיה פה.
זאת אמורה להיות הפתעה.
ואיזו הפתעה מקסימה.
למה הן קוראות לך "דייזי"?
זה שם החיבה שלהן.
מג זה שם מצוין.
זה כאילו לשחק תפקיד ולהיות...
דייזי לזמן קצר.
מה ג'ו הייתה אומרת?
את לא מתכוונת להתחתן עם אחד הגברים האלה, נכון?
אולי כן.
יהיה לך כאב ראש נוראי מחר.
מוצא חן בעיניך איך שאני נראית?
לא, ממש לא.
למה לא?
אני לא אוהב תחרות ומלמלות.
אתה הבחור הכי גס רוח שהיכרתי אי פעם.
בבקשה תסלחי לי ובואי לרקוד.
אני חוששת שיהיה לך כל כך לא נעים.
אני לא אוהב את השמלה שלך, אבל...
אני חושב שאת מרהיבה.
באמת?
באמת.
אני יודעת שזה טיפשי, אבל בבקשה אל תספר לג'ו. תן לי ליהנות הערב.
אני אהיה הכי טובה שאפשר עד סוף חיי.
אני מצטערת, ג'ון.
המשי היה ההוצאה האמיתית הראשונה.
חמישים דולר, אמנם זה הרבה כסף,
אבל אני מניח שזה לא יותר מדי לשמלה...
עם כל התוספות ההכרחיות כדי שתהיה גמורה.
זאת עוד אפילו לא שמלה.
זה רק הבד.
אני מבין.
אני יודעת שאתה כועס, ג'ון.
אני לא מתכוונת לבזבז את הכסף שלך, אבל לא עמדתי בפיתוי,
כשראיתי איך סאלי קונה כל מה שהיא רוצה ומרחמת עליי כי אני לא יכולה.
אני מנסה להיות מרוצה, אבל זה קשה.
ונמאס לי להיות ענייה.
חששתי מזה.
אני עושה כמיטב יכולתי, מג.
אוי, ג'ון.
האיש הטוב והיקר שלי שעובד כל כך קשה.
הייתי כל כך כפוית טובה ומרושעת.
איך יכולתי להגיד דבר כזה?
אולי התכוונת לזה.
לא! ממש לא.
נמצא דרך לקנות גם לך מעיל,
ואז נהיה מפוארים שנינו, נכון?
אני לא יכול להרשות לעצמי, יקירתי.
- ג'ון... - אני צריך ללכת לישון.
ג'ון.
ואני באמת ממש מצטער,
שאת חייבת לחיות בלי כל כך הרבה דברים יפים,
ושהתחתנת עם מישהו שלא יכול לתת לך אותם.
שלום, איימי.
אני לא רוצה לראות אותך.
איימי, אל תכעסי עליי. אני מתנצל על התנהגותי.
שוב שתית?
למה את כל כך קשה אליי? עכשיו 4 אחה"צ.
מישהו צריך לעשות את זה.
מתי תתחילי את יצירת האמנות הגדולה שלך, רפאלה?
לעולם לא.
"לעולם לא". מה? למה?
אני כישלון.
ג'ו סופרת בניו יורק, ואני כישלון.
הצהרה רצינית בגיל 20.
טוב, ברומא איבדתי את כל הרהב שלי ובפריז הבנתי שלעולם לא אהיה גאונית.
אז אני מוותרת על כל התקוות האמנותיות המטופשות שלי.
למה שתוותרי? יש לך כל כך הרבה כישרון ואנרגיה.
כישרון הוא לא גאונות, ולא יהיה, גם עם כל האנרגיה שבעולם.
אני רוצה להיות גדולה, או לא להיות כלום.
ואני לא מוכנה להיות סתם עוד ציירת ואני לא מתכוונת לנסות יותר.
לאיזה נשים בכלל יש כניסה למועדון הגאונים?
האחיות ברונטה?
- זהו? - כן, נראה לי שכן.
ומי תמיד אחראי לקביעת גאונות?
הגברים אני מניח.
הם מצמצמים את התחרות.
זה טיעון מורכב מדי לשפר את הרגשתי.
וזה עבד? ההרגשה שלך השתפרה?
אני באמת חושבת, גבר או אישה,
הכישרון שלי בינוני ביותר.
"כישרון בינוני"?
אז תרשי לי לבקש שהדיוקן האחרון שתציירי יהיה שלי.
בסדר.
עכשיו כשוויתרת על כל התקוות האמנותיות המטופשות שלך...
מה תעשי בחייך?
אפתח את כישוריי האחרים ואהפוך לקישוט בחיי החברה.
וכאן, אני מניח, פרד ווהן נכנס לתמונה.
- אל תלגלג! - אמרתי את שמו.
אני מקווה שאת לא מאורסת.
לא.
אבל תתארסי לו אם הוא יכרע ברך כמו שצריך?
רוב הסיכויים שכן.
הוא עשיר. אפילו יותר ממך.
אז מלכות החברה הגבוהה לא יכולות לתפקד בלי כסף.
למרות שזה באמת נשמע מוזר מפי אחת הבנות של אימא שלך.
תמיד ידעתי שאתחתן עם בעל עשיר. למה שאתבייש בזה?
אין במה להתבייש, כל עוד את אוהבת אותו.
אני מאמינה שאנחנו יכולים להחליט את מי אנחנו אוהבים.
זה לא משהו שפשוט קורה.
אני חושב שהמשוררים יחלקו עלייך.
אני לא משוררת. אני רק אישה.
וכאשה, אין לי שום דרך אחרת להרוויח כסף.
לא מספיק כדי להתקיים או לתמוך במשפחה שלי.
ואם היה לי כסף משלי, ואין לי,
הכסף הזה יהיה שייך לבעלי ברגע שנתחתן.
ואם יהיו לנו ילדים, הם יהיו שלו, לא שלי.
הם יהיו רכוש שלו.
אז אל תגיד לי שנישואים זאת לא הצעה כלכלית, כי זה בדיוק מה שהיא.
אולי לא בשבילך, אבל ככה זה בהחלט מבחינתי.
זה פרד. אתה יכול לפתוח לי את הכפתורים?
תודה.
איך אני נראית? אני נראית בסדר?
את נראית יפהפייה.
את יפהפייה.
פרד! התגעגעתי אליך.
זה פרד ווהן ואחותו, קייט. כמובן שאתם מכירים את מר ברוק.
אלו מג, איימי, בת' וג'ו.
מאד שמח להכיר אתכן.
כל כך אלגנטי.
אני איימי מארץ'. תזכור את השם הזה. יום אחד אני אבוא למצוא אותך בלונדון.
בהחלט אזכור.
כמעט פגעת בסירה.
- אני יודע משהו שאת לא יודעת. - תגיד לי בזה הרגע!
יכול להיות שמג איבדה כפפה?
- היא אצל מר ברוק! - כן.
- איך אתה יודע? - ראיתי אותה.
- איפה? - אצלו בכיס.
- כל הזמן הזה? - כן! נכון שזה רומנטי?
- לא! זה מחריד. - חשבתי שתהיי מרוצה.
מהרעיון שמישהו ייקח מאיתנו את מג? לא, תודה.
תתייחסי לזה אחרת כשמישהו יבוא לקחת אותך מכאן.
הייתי רוצה לראות את זה שיעז לנסות.
גם אני הייתי רוצה לראות את זה שיעז לנסות.
"לעולם לא היינו יכולים לאהוב כך את האדמה...
"אילמלא ילדותנו עברה עליה...
"אילמלא הצמיחה אותם פרחים כל אביב מחדש...
"אותם אספנו באצבעותינו הזעירות.
"אין חידוש שינצח את החדגוניות הזו...
"כשהכל מוכר ואהוב...
"כיוון שהוא מוכר."
נהדר, נכון?
אני אוהבת לשמוע אותך קוראת, ג'ו,
אבל הרבה יותר את הסיפורים שאת כתבת.
אין לי סיפורים חדשים.
למה לא?
לא כתבתי.
יש לך עיפרון ונייר. שבי פה ותכתבי משהו.
אני לא יכולה.
אני חושבת שאני לא יכולה יותר.
למה?
ממילא אף אחד לא מעוניין לשמוע את הסיפורים שלי.
תכתבי משהו בשבילי.
את סופרת.
גם לפני שמישהו ידע על זה ושילם לך.
אני מאד חולה ואת חייבת לעשות מה שאני אומרת.
תעשי מה שמארמי לימדה אותנו לעשות. תעשי את זה בשביל מישהו אחר.
אם תגיע לוורמונט,
גברת סיוול בקיני, ניו המפשייר, תיתן לך חדר ואוכל.
בבקשה.
את צריכה ללכת הביתה לבנות, אני אטפל בזה.
לא, אני חייבת להיות כאן. כל חיי התביישתי בארץ שלי.
אל תיעלבי, אבל את עדיין צריכה להתבייש.
אני יודעת. אני מתביישת.
- שלום, אדוני. - שלום, גברתי.
יש לך בנים בצבא?
כן, גברתי. ארבעה.
אבל שניים נהרגו ואחד אסיר.
אני נוסע לבן הרביעי ששוכב חולה מאוד בבי"ח בוושינגטון.
עשית המון למען ארצך, אדוני.
הייתי מתגייס בעצמי, אם היה בי צורך,
אבל היות ואין, נתתי את בניי.
אדוני, אני אביא לך שמיכה...
כדי שתתחמם.
- תודה. תבורכי. - תבורך, אדוני.
גברת מארץ'.
מברק מוושינגטון, גברתי.
ג'ו כבר חזרה מדודה מארץ'?
לא. עוד לא ראיתי אותה.
תרצי עוד זוג נעליים?
תודה. אני לא יכולה לאחר את הרכבת.
- האנה, ארזת את כותנות הלילה של אבא? - כן.
- במה אני יכול לעזור, בת'? - תודה שאתה כאן.
- כמובן. - מצאת את השמיכה החמה?
אם אוכל לעזור במשהו, תגידי לי, בבקשה.
אבוא כל יום לבדוק מה שלום הבנות.
תודה על הכל.
תמיד הערצתי את בעלך. אני מתפלל להחלמתו המהירה.
מצאתי את הסדינים האלה.
- האנה, התרופות? - ארזתי את כל התרופות.
אני מצטער.
באתי להציע את עצמי כמלווה לאימך.
מר לורנס הטיל עליי כמה משימות בוושינגטון,
ואשמח מאוד אם אוכל להיות לה שם לעזר.
- תודה. - בוודאי.
טוב, בזמן היעדרי, האנה אחראית.
תזכרו לבדוק מה שלום משפחת האמל. חורף קשה מחכה לכולם.
זה יספיק לרכבת?
25 דולר? לא מתאים לדודה מארץ' להיות כל כך נדיבה.
לא פניתי לדודה מארץ'. לא הייתי מסוגלת.
אז מנין הכסף?
טוב, בסך הכול מכרתי משהו שלי.
- ג'ו! - השיער שלך.
- היופי שלך. - את נראית כמו בן.
זה לא ישפיע על גורל האומה, אז אל תייבבו.
אני כל גאה בך, בתי.
פשוט הייתי חייבת לעשות משהו בשביל אבא.
- זה רק יועיל לרהבתנות שלי. - זה יכול להיות נחמד.
- את לעולם לא היית עושה דבר כזה. - זה לא מה שרציתי בשבילה.
אוי, טדי.
אוי, ג'ו.
בנות, אין לי מילים לתאר עד כמה אני אוהבת אתכן.
תהיו טובות אחת לשנייה. תתפללו להחלמתו של אבא.
ואני אחזור מהר ככל שאוכל.
אוהבת אתכן.
ג'ו.
מה קרה? קרה משהו עם אבא?
לא.
זה השיער שלי.
גם אני הייתי מרגישה אותו דבר.
אני יודעת.
לורי, מתי אתה חוזר לסבא שלך?
בקרוב מאד.
אמרת את זה עשרות פעמים בחודש האחרון.
תשובות קצרות חוסכות צרות.
הוא מחכה לך, אז למה שלא תעשה את זה?
קלקול מידות מולד, מן הסתם.
התכוונת לבטלנות מולדת.
אני רק אציק לו בנוכחותי,
אז עדיף שאשאר ואציק עוד קצת לך.
את יכולה לעמוד בזה.
האמת היא שלדעתי זה מוצא חן בעינייך.
תפסיק.
מה אתה עושה?
אני מסתכל עלייך.
מה אתה מתכוון לעשות?
- בחיים? - כן.
כתבתי אופרה. אני אהיה הדמות המרכזית...
זה בזבוז זמן.
מה היית רוצה שאעשה?
תתחיל לעבוד בשביל סבא שלך ותעשה מעצמך משהו.
את לא הוגנת.
קח.
זה ממש טוב.
מתי ציירת את זה?
ביום שהיינו בחוף.
כשפגשתי את פרד בפעם הראשונה.
נכון.
מה הוא עושה?
הוא בנסיעת עסקים בלונדון.
הוא יחזור עוד כמה שבועות.
אל תתחתני איתו.
מה?
אל תתחתני איתו.
למה?
"למה"? את יודעת למה.
לא.
- לא. - כן.
- למה לא? - לורי.
- מה? - זה מרושע.
- תפסיק. תפסיק. - במה אני מרושע?
כל חיי הייתי משנית לג'ו בכל דבר.
ואני לא מוכנה להיות זאת שתתפשר עליה רק כי היא לא יכולה להיות שלך.
אני לא אעשה את זה.
בשום אופן לא. לא כשכל חיי אהבתי אותך.
אני בונה דגם של הרגל שלי ללורי להזכיר לו שיש לי רגליים יפות.
מר ברוק כותב שאבא עדיין מאוד חלש אבל מצבו משתפר.
מר ברוק כותב גם שאימא היא האחות הכי טובה שיש בכלל.
חבל שכל המכתבים הם ממר ברוק ולא מאימא.
אני מודה על כל מכתב שהוא.
לדעתי הסגול הכהה מאוד מתאים למר לורנס.
- את מסכימה, איימי? - בהחלט. העיצוב מאוד מתוחכם.
הייתי חייבת להודות לו איכשהו על כך שהוא מרשה לי לנגן תמיד בפסנתר שלו.
אני יוצאת העירה לקנות מצרכים. ג'ו, את יכולה לדאוג לעוד עצים לאח?
לא ביקרנו אצל משפחת האמל. צריך לגשת אליהם.
בת'י, מה שיש לנו בקושי מספיק להאכיל את עצמנו.
- ואני חייבת לסיים את הסיפור הזה. - מארמי אמרה...
מארמי אמרה לנו לעשות הרבה דברים, אבל אין דרך שנעשה הכול.
אבל אני תמיד הולכת לבדי. אתן לא ממלאות את המשימות שלכן.
- אנחנו כן. אנחנו עובדות. - אל תדאגי, מתוקה. נמצא את הזמן.
- אבל עברו כבר שבועות. - נלך בקרוב.
עכשיו הרגל שלי תקועה. אני לא מצליחה לחלץ אותה.
תפסיקי, ג'ו.
אני אאבד את הרגל שלי.
בסדר. אני אלך בעצמי.
שלום. למר לורנס.
הנה היא באה.
בת', תראי מה הביאו לך...
- זה מכתב מהאדון הזקן. - תפתחי אותו!
בת', תראי!
ג'ו תקראי את המכתב. אני לא מסוגלת.
"העלמה בת' מארץ'.
"היו לי הרבה זוגות נעלי-בית בחיי,
"אבל מעולם לא היו לי כאלה שכל כך התאימו לי כמו שלך.
"והן תמיד יזכירו לי את הילדה העדינה שנתנה לי אותן.
"אני לא אוהב להיות חייב ומקווה שתסכימי לקבל את המתנה הזו.
"ידידך אסיר התודה ומשרתך הנאמן, ג'יימס לורנס."
- אוי, בת'! - כל כך מתוק! "משרתך הנאמן".
- כמה הוא יפה! - תראו כמה הוא נוצץ!
ועיטורי זהב.
מסביב.
- כתב היד שלו כל כך יפה. - ויש פה מגירה קטנה.
אדוני, רציתי להודות לך על...
את כל כך מזכירה לי את הילדה הקטנה שלי.
הפסנתר שלך. הייתי צריך לתת לך אותו מזמן.
תודה.
ילדתי...
את בוערת.
ההאמלים מאד חולים.
היא נחה.
מה מצבה? יש משהו אוכל לעשות?
מה יש לה?
- שָנית. - מה זה "שנית"?
ביקרתי אצל ההאמלים. התינוק מת.
כולכן חליתן בזה בעבר?
מג ואני, אבל איימי לא.
- אז צריך לשלוח אותה מכאן. - אני לא רוצה שישלחו אותי מכאן.
- אבדוק אם דודה מארץ' יכולה לקחת אותה. - אני לא אוהבת את דודה מארץ'.
זה לטובתך, ילדה.
נודיע לאימא שתחזור?
לא, לא נדאיג אותה. מעולם לא השתוקקתי לכסף כמו עכשיו.
תקשיבו, אנחנו נטפל בה, והיא תרגיש יותר טוב.
היא תרגיש יותר טוב.
"תיבת הדואר ביער הפכה למוסד קטן.
"ושיגשגה להפליא כי דברים רבים עברו דרכה.
"שירה וחמוצים.
"מוזיקה ועוגיות ג'ינג'ר.
"הזמנות, נזיפות ואפילו גורים."
- זה עלינו. - כן.
אני אוהבת את הסיפור הזה.
- סתם סיפור קטן. - לא כמו מה שאת בדרך כלל כותבת.
- את חושבת שהוא משעמם? - הסיפור שאני הכי אוהבת עד עכשיו.
באמת?
- תכתבי לי עוד אחד. - כן, המפקדת.
- תמשיכי לכתוב סיפורים. - אני אמשיך.
גם אם אני לא אהיה כאן.
אל תגידי את זה. אל תגידי את זה.
- ג'ו, אני חייבת להגיד לך. - לא, ממש לא.
היה לי הרבה זמן למחשבות על זה...
ואני לא פוחדת.
לא.
אני אוהבת את השפל. הוא קורה לאט, אבל אי אפשר לעצור אותו.
אני אעצור אותו.
כבר עצרתי אותו בעבר.
את תחלימי. אבא יחלים.
וכולנו בקרוב נהיה יחד. בסדר?
אי אפשר לעצור את רצון אלוהים.
אלוהים עוד לא פגש אותי.
רצונה של ג'ו הוא שייעשה.
איימי?
בואי הנה.
- כן? - בואי, שבי.
אם תהיי טובה מאד, יום אחד הטבעת הזאת תהיה שלך.
באמת?
אם תמשיכי להיות גברת צעירה ומהוגנת, בוודאי שכן.
את תקוות משפחתך עכשיו.
בת' חולה, ג'ו היא סיפור אבוד,
ואני שומעת שמורה עני מרוד סחרר את ראשה של מג, אז...
על כתפייך מוטלת עכשיו התמיכה בכולן...
ובהורייך האביונים לעת זיקנתם.
אז את חייבת להתחתן טוב.
להציל את משפחתך.
טוב, זה כל מה שרציתי לומר לך.
אז את יכולה לחזור לציורים הקטנים שלך.
שלום, דודה מארץ'.
הלורנס ההוא היה פה עכשיו.
באמת?
מסתבר שהוא אכזבה גדולה.
כנראה בגלל הצד האיטלקי שבו.
מתי הוא יחזור?
הוא נסע. ללונדון.
למה?
במה את צריכה לדון איתו?
אמרתי עכשיו לפרד ווהן שאני לא מסכימה להתחתן איתו.
מג.
אני אבוא הביתה לעזור עם הילדים.
- אני כל כך דואגת לבת'. - תישארי.
ביקשתי ימי היעדרות. אני אטפל בילדים.
אוי, ג'ון.
עוד דבר. תשלחי את הבד שלך לתופרת בהקדם האפשרי.
- אני לא יכולה. - אף מילה נוספת בנושא.
אני רוצה שהשמלה הזו תהיה שלך. המעיל הישן שלי יהיה בסדר גמור לחורף.
- ג'ון, אני... - הכל מסוכם.
ג'ון. אני באמת לא יכולה.
מכרתי את הבד לסאלי.
באמת?
אני לא רוצה שתהיי אומללה.
זה בלתי אפשרי.
ג'ון ברוק הוא בעלי.
ואני אשתו.
האנה!
זה בסדר. זה בסדר.
מה נעשה?
כדאי שנזעיק את אימא שלך.
- מארמי. - תבורכי.
מארמי, מצבה החמיר. לא ידעתי מה עוד לעשות.
- ג'ו, מה שלומה? - ילדות שלי.
בת' מתוקה שלי.
האנה, תכיני מרק צח. ג'ו, תביאי קרח.
צריך לצנן אותך.
מי עם אבא?
ג'ון נשאר איתו.
צריך להחליף את הסדינים.
עכשיו נזיז אותך, מתוקה שלי.
תראי אותה.
זה בסדר.
אני יודעת.
תילחמי בבקשה.
אל תיכנעי בשקט.
תילחמי.
בבקשה, בבקשה, תילחמי עד הסוף ובצעקה גדולה,
ואל תתפוגגי בשקט, בת'.
מארמי?
מארמי.
ג'ו.
חג מולד שמח, בת'.
זה חייב להיות באמצע.
בצדדים אין מקום לפופקורן שלי, כי אני מכינה מחרוזת פופקורן.
את מבזבזת קישוטים וזה לא שזור נכון.
הצדדים זה הכי חשוב.
והנה עוד מתנת חג המולד למשפחת מארץ'.
אוי, אלוהים! אבא!
אבא!
נשים קטנות שלי.
כל כך גדלתן.
בת', חג שמח לך, יקרה שלי.
חג שמח לכולכן.
חג שמח, אבא.
חג שמח.
תודה לאל! תודה לאל שאתה בבית.
תודה לאל שאת קיימת.
עכשיו אני יכולה לכעוס עליך פנים-אל-פנים.
אני לא מאמינה שהיום יום החתונה שלי.
מה קרה?
כלום.
ג'ו.
אנחנו יכולות לעזוב. ממש כרגע.
אני ארוויח כסף, אני אמכור סיפורים, אני אעשה הכל.
אני אבשל, אני אנקה, אני אעבוד בבית חרושת. אני יכולה לפרנס אותנו.
ואת, את צריכה להיות שחקנית, ואת צריכה להיות על הבמה.
בואי פשוט נברח יחד.
אני רוצה להתחתן.
למה?
כי אני אוהבת אותו.
עוד שנתיים תהיי משועממת ממנו.
ואנחנו נהיה מעניינות לנצח.
החלומות שלי שונים משלך, זה לא אומר שהם חסרי חשיבות.
אני רוצה בית ומשפחה.
ואני מוכנה לעבוד ולהיאבק.
אבל אני רוצה לעשות את זה עם ג'ון.
אני פשוט לא עומדת בזה שאת עוזבת אותי.
אל תעזבי.
אוי, ג'ו.
אני לא עוזבת אותך.
וחוץ מזה...
יום אחד יגיע תורך.
אני מעדיפה להיות רווקה חופשייה ולחתור בסירה שלי בעצמי.
באמת.
לא ייאמן שהילדות הסתיימה.
היא הייתה מסתיימת בכל מקרה.
ואיזה סיום מאושר.
שפע של הבטחות נפלאות להתמסרות זה לזו.
איזו מתנה.
תמיד היא ניתנת לפני שיודעים את מחירה ואת שכרה.
אני מכריז שאתם בעל ואישה.
אתה רשאי לנשק את הכלה.
לא, אין צורך שתעשה מזה עניין גדול.
אתה לא צריך ללוות אותי לכרכרה.
אבל אני אשמח מאוד.
אני מקווה שתהיי מאוד מאושרת...
שהרסת את חייך בדיוק כמו שאימך עשתה כשהתחתנה עם אביך.
אחותי היקרה, אין גבול לטוב ליבך.
ותודה על החגיגות היום.
בבקשה רבה.
תודה, דודה מארץ'.
אני לא אוהבת שמנשקים אותי.
אוי, אני מצטערת.
כן, את תצטערי כשתגלי שאהבה בבית קטנטן נידונה לכישלון.
לא יתכן שזה יותר גרוע ממה שעובר על אנשים בבתים גדולים.
אני בהחלט מבינה למה את מתכוונת, גברתי הצעירה.
לי לא חסר שום דבר.
אנחנו יודעים.
ואת לא לגמרי טועה.
יתכן שלפעמים אני לא צודקת, אבל אני לעולם לא טועה.
והנה השפויה היחידה במשפחה.
אני ממש לא עומדת בזה יותר.
- אני יודעת. - תארי לעצמך.
מארמי!
- מארמי, מארמי, מארמי! - מה?
דודה מארץ' נוסעת לאירופה.
והיא רוצה שאני אבוא איתה!
זה נפלא!
עכשיו אני יודעת למה הקראתי לה כל השעות המייגעות האלו.
לא, לא, היא רוצה שאני אבוא איתה.
כבת לוויה.
אירופה? איתך?
כן, היא רוצה שאני אעבוד על האמנות שלי ועל הצרפתית שלי, כמובן.
אבל את בכלל לא אוהבת צרפתית, נכון?
זה נפלא, איימי.
אבא! אני נוסעת לאירופה!
מג נשואה, איימי נוסעת לאירופה...
ועכשיו כשסיימת את הלימודים, תיסע לחופשה ארוכה.
אני לא טובת לב כמו בת' אז אני כועסת וחסרת מנוח.
את לא חייבת להישאר כאן, ג'ו.
למה? אתה מציע שנברח ונצטרף לספינת פיראטים?
- לא. לא. בבקשה לא. - אין טעם לדחות את זה יותר, ג'ו.
אני אוהב אותך מהרגע שהיכרתי אותך, ג'ו. זה היה חזק ממני.
וניסיתי להראות את זה ואת לא הרשית לי, וזה בסדר,
אבל עכשיו את חייבת להקשיב לי ולתת לי תשובה,
כי אני לא יכול להמשיך ככה יותר.
בבקשה לא.
ויתרתי על ביליארד. על כל מה שאת לא אוהבת,
ואני שמח שעשיתי את זה. ואני בסדר וחיכיתי ומעולם לא התלוננתי כי אני...
חשבתי שגם את תאהבי אותי, ג'ו.
ואני מבין שאני לא מספיק טוב ואני לא הגבר הנפלא הזה ו...
כן, כן, אתה כן. ואתה ממש טוב מדי בשבילי.
ואני כל כך אסירת תודה לך, ואני כל כך גאה בך.
אני לא מבינה למה אני לא יכולה לאהוב אותך כמו שאתה רוצה שאוהב.
אני לא יודעת למה.
את לא יכולה?
לא.
אני לא יכולה. אני לא יכולה לשנות את הרגשות שלי ו...
וזה יהיה שקר להגיד לך שכן, כשהאמת היא שלא.
אני כל כך מצטערת, טדי.
אני כל כך מצטערת. אבל זה חזק ממני.
אני לא אוכל לאהוב מישהי אחרת, ג'ו. אני אוהב רק אותך.
- זה יהיה אסון אם נתחתן. - זה לא יהיה אסון.
נהיה אומללים.
- ג'ו אני אהיה קדוש מושלם! - אני לא יכולה! ניסיתי ונכשלתי.
אז למה כולם מצפים לזה? המשפחה שלך וסבא שלי?
למה את אומרת את זה? תגידי כן. בואי נהיה מאושרים ביחד, ג'ו!
אם אני לא יכולה להגיד כן בלב שלם, אני לא אגיד.
ובסופו של דבר אתה תבין שאני צודקת, ותודה לי.
עדיף לי לתלות את עצמי, מאשר להודות בזה.
- טדי. - אני מעדיף למות.
טדי, אל תגיד דבר כזה.
טדי.
תקשיב. אתה תמצא מישהי מקסימה ומושלמת,
שתאהב אותך ותעריץ אותך,
והיא תהיה גבירה מעולה לבית המעולה שלך.
- אבל לא אני. - כן, את, ג'ו.
תסתכל עליי! אני פשוטה וגמלונית ומוזרה.
אני אוהב אותך, ג'ו.
- ואתה תתבייש בי. - אני אוהב אותך, ג'ו.
ואנחנו נריב. זה לא בשליטתנו, אפילו עכשיו.
אני אשנא את האירועים החברתיים, אתה תשנא את השרבוטים שלי ונהיה אומללים.
ונתחרט שעשינו את זה, והכל יהיה נורא.
עוד משהו?
- לא. זהו. - בסדר.
מלבד זה...
טדי, אני לא חושבת שאני אתחתן אי פעם.
אני מאושרת כמו שאני, ויותר מדי אוהבת את החופש שלי כדי למהר ולוותר עליו.
אני חושב שאת טועה בעניין הזה, ג'ו. אני חושב שאת תתחתני.
את תמצאי מישהו, תאהבי אותו ותחיי ותמותי למענו,
כי כזאת את וזה מה שיהיה.
ואני אביט מהצד.
אני לא רוצה להפריע לכתיבה שלך.
אני כבר לא כותבת יותר.
זה לא הציל אותה.
את יותר מדי בודדה כאן, ג'ו.
לא היית רוצה לחזור לניו יורק?
מה עם הידיד שלך פרידריך?
- ככה קוראים לו? - לא.
הרסתי את הידידות שלנו עם הכעסנות שלי, כמו שאני הורסת כל דבר.
אני בטוחה שלעולם לא אראה אותו יותר.
אני לא מאמין שזה היה מרתיע חבר אמיתי.
הלוואי שזה היה נכון.
אם הייתי נערה באיזשהו ספר, הכל היה כל כך קל.
פשוט לוותר בשמחה על העולם.
את יודעת שלורי חוזר.
באמת?
קיבלנו מכתב מאיימי. היא חוזרת הביתה.
היא מזועזעת ממה שקרה לבת'.
דודה מארץ' מאוד חולה, אז לורי יתלווה אליהן.
יפה מצידו.
- מה קרה? - אני לא יודעת.
תמיד הסתפקתי במשפחה שלי.
אני לא מבינה את זה.
אולי...
אולי אני...
מיהרתי מדי לסרב לו.
ללורי.
את אוהבת אותו?
אם הוא היה מציע לי שוב, הייתי אומרת כן.
את חושבת שהוא יציע לי שוב?
אבל את אוהבת אותו?
יותר חשוב לי להיות נאהבת.
אני רוצה להיות נאהבת.
זה לא כמו לאהוב.
אני יודעת.
אני פשוט מרגישה...
אני פשוט מרגישה שנשים...
יש להן שכל ויש להן נשמה ולא רק לב.
ויש להן שאיפות וכישרון בנוסף ליופי.
ונמאס לי כבר לשמוע מאנשים שאישה מתאימה רק לאהבה.
זה כל כך נמאס עליי!
אבל אני כל כך בודדה!
לא יכולתי לתת לך לנסוע לבדך כשדודה מארץ' כל כך חולה.
למרות שאת מתעבת אותי.
אני לא מתעבת אותך, לורי.
בת' הייתה החלק הכי טוב בנו.
אני לא מתחתנת עם פרד.
שמעתי על זה.
ואתה לא מחויב להגיד משהו או לעשות משהו.
אני פשוט לא מספיק אוהבת אותו.
אז אין צורך שנדבר על זה. לא צריך להגיד שום דבר...
טדי יקר שלי...
אני מתגעגעת אליך יותר משאוכל להביע במילים.
תמיד חשבתי שהגורל המר מכל הוא להיות רעיה.
הייתי צעירה וטיפשה.
אבל עכשיו השתניתי.
הגורל המר מכל הוא לחיות את חיי כשאתה לא נמצא בהם.
"לורי"
טעיתי כשדחיתי אותך וברחתי לניו יורק.
ג'ו.
ג'ו. ג'ו.
ג'ו.
תתעוררי. תתעוררי.
טדי! חזרת!
אז את שמחה לראות אותי?
כן.
כל כך דאגתי.
בוא, שב.
איך איימי? היא הציקה לך כל הדרך מאירופה בהתרברבויות שלה?
כן, אבל אני אוהב את זה.
איפה היא? היא לא באה ישר הביתה?
אימא שלך עיכבה אותה אצל מג. עברנו שם בדרך.
לא הצלחתי לחלץ את אשתי מאחיזתן.
את מה שלך?
גיליתי. זאת הייתה אמורה להיות הפתעה.
התארסנו וקיווינו לחכות, אבל...
כלומר, אנחנו בעל ואישה.
אתה ואיימי.
כן.
אתם מאוהבים?
כן.
ג'ו, אני רוצה לומר דבר אחד, ואז נניח לזה לעולמים.
תמיד אהבתי אותך.
אבל האהבה שלי אל איימי, היא אחרת.
ואני חושב שצדקת. אני חושב שהיינו הורגים אחד את השנייה.
כן.
אני חושב שזה מה שאמור היה לקרות.
אוי, טדי.
את היחידה שקראה לי ככה אי פעם, ג'ו. "טדי".
איך איימי קוראת לך?
"כבוד בעלי ואדוני."
מתאים לה.
אתה באמת נראה ראוי לתואר הזה.
נוכל עדיין להישאר חברים, ג'ו, בבקשה?
כמובן, ילדי. תמיד.
לורי סיפר לך?
כן, כן.
איימי, אני כל כך שמחה בשבילך.
- זה מה שאמור היה לקרות. - כל כך הוקל לי. תודה.
רציתי לכתוב, ג'ו. רציתי לכתוב.
רציתי להסביר הכל, אבל הכל קרה כל כך מהר.
וממש חששתי שתכעסי עליי.
לא. לא.
לא, את לא כועסת עליי?
החיים קצרים מכדי לכעוס על אחותך.
אני כל כך מתגעגעת אליה.
אני יודעת.
תודה.
"לורי"
מר לורנס.
ג'ו.
אוי, ג'ו.
לא יכולתי להביא את עצמי ל...
הבית לא נראה אותו דבר בלעדיה ו...
ולא הייתי מסוגל להיכנס, בידיעה שהיא לא תהיה שם.
אני יודעת שאני לא משתווה לאחותי, אבל...
אני אהיה חברה בשעת צרה, אם תרשה לי.
טוב.
"לבת'"
מר דאשווד היקר.
רצ"ב הפרקים הראשונים של ספר שרק התחלתי לעבוד עליו.
זה יכול להתאים כסיפור לבני נוער אבל אני חושבת שזה בטח די משעמם.
מכל מקום, אני שולחת לך אותם למקרה שיש בהם ערך כלשהו, למרות שאני בספק רב.
ג'ו מארץ'.
חשבתי שהיא שונאת אותי.
אולי היא שנאה אותך ובכל זאת היא השאירה לך את הבית.
מה איתך ועם ג'ון?
אני לא אצליח להשתלט על בית כזה. הוא גדול מדי.
אני צריכה למכור אותו, אבל אני אשמח לעשות משהו,
שיגרום לדודה מארץ' להתהפך בקברה.
אני ממש לא אתנגד.
התהפכות קלה, לא חזקה, לא משהו נורא.
מה תעשי?
אני רוצה לפתוח בית ספר.
אף פעם לא היה לנו בי"ס ראוי לשמו, ועכשיו נפתחים קולג'ים לנשים.
הבית הזה צריך להיות בית ספר. לדייזי.
ומה דמי יעשה?
אני אפתח בי"ס לבנים ולבנות. יחד.
מה עם הכתיבה?
על מה את עובדת?
התחלתי משהו, אבל אני לא חושבת שזה טוב.
כולם אוהבים את מה שאת כותבת.
לא, לא כולם.
אני כן.
טוב, זה על החיים הקטנים שלנו.
אז מה?
מי יתעניין בסיפור על קשיי היומיום והשמחות הקטנות?
אין לזה חשיבות אמיתית, נכון?
אולי זה נראה חסר חשיבות, כי אנשים לא כותבים על זה.
לא, הכתיבה לא מעניקה למשהו חשיבות. היא משקפת אותה.
לא לדעתי.
עצם כתיבת הדברים מוסיפה להם חשיבות.
מתי נהיית כל כך חכמה?
תמיד הייתי. פשוט היית עסוקה מדי במגרעות שלי.
שמעולם לא היו לי, כמובן.
מיס מארץ' היקרה:
קראתי את הפרקים ששלחת,
ואני חייב להסכים שהם לא הבטחה גדולה.
אבל שלחי בבקשה, עוד סיפורים מהסוג השערורייתי, אם יש לך כאלה.
או בעצם, אם ל"חברה" שלך יש.
אני מתנצל על הבדיחה.
לא הצלחתי להתאפק.
ג'ו, בואי למטה!
אני באה!
אני מתה מרעב.
אוי, ג'ו, ייתכן שתצטרכי לחכות.
אני מתה מרעב.
אבל, ג'ו, יקרה, יש לך אורח.
אני לא מכירה אף אחד.
סליחה על ההתפרצות, אבל...
זה אתה.
שלום.
שלום. אני ג'וזפין מארץ'.
- אני ג'ו. - ג'וזפין, זו את?
ברוכה הבאה. אלו קיטי ומיני.
ואת הפרופסור שלנו כבר פגשת.
הוא איש רב כישרונות.
ואימא שלך אומרת שאת סופרת. אני כותבת יומן.
יש לנו כאן הרבה אנשים מעניינים. אינטלקטואלים ואירופאים ו...
ג'ו, אני מקווה שזה בסדר. קיבלתי את כתובתך מגברת קירק.
מי זה? מי אתה?
אני כל כך מתנצל על ההפרעה. הייתי פה קרוב וחשבתי...
- אבל אני אלך. - לא! לא.
בבקשה תישאר. יש לנו המון מקום.
מישהו יכול להסביר לי מי האיש הזה?
אני לא רוצה להיות מטרד.
- אתה לא מטרד. - כן, כמובן. בבקשה.
אני לורי. מי אתה?
אני פרידריך בר.
התגוררנו באותה אכסניה בניו יורק.
אוי, ג'ו, הוא יפה תואר.
אתה מתכוון להישאר בניו יורק?
לא. הוצעה לי משרת מרצה בקליפורניה.
וכיוון שאין מה שישאיר אותי כאן...
חשבתי לנסוע מערבה.
זה מוסד חדש, והם לא רואים בעיה במהגרים.
אולי כדאי שאני אסע למערב.
אתה לא מהגר. אז עדיף שתישאר בבית.
אני נוסע.
זה כלי יפהפה.
מי מכן מנגנת?
אחותי ניגנה. בת'.
כולנו מנגנות קצת, אבל...
אף אחת לא הגיעה לרמה שלה.
מאוד קשה לאבד אחות.
אני מצטער.
אתה מנגן?
כן.
מאד נשמח אם תנגן לנו.
היא לא הייתה רוצה שהפסנתר יהיה אילם.
אני לא מתכוון לפגוע.
בשום אופן לא.
- היה כל כך נפלא להכיר אותך. - נפלא להכיר אותך.
היה לנו לעונג, מר בר.
- ביי, לורי. - שלום.
- תודה על הכל. - נפלא לארח אותך.
אם תגיעי אי פעם לקליפורניה...
אשמח לראות אותך.
אני לא חושבת שאגיע. אבל תודה.
טוב.
שלום.
מה?
למה כולכם מסתכלים עליי ככה?
איזה איש נפלא. אני מקווה שהוא יחזור.
הוא יכול היה להיות חבר נפלא שלי.
- אוי, אבא, הוא לא בא הנה בגללך. - לא?
ג'ו, את אוהבת אותו.
מה? לא, ממש לא.
כן, את אוהבת אותו.
אני לא חכמה כמוך, אבל זה כל כך ברור.
את אוהבת אותו. נכון שהיא אוהבת אותו?
הבחנה נכונה. את אוהבת אותו.
עוד לא ראיתי אותך כל כך מאושרת. אין הוכחה יותר טובה לאהבה.
את צריכה ללכת אחריו.
תכין את הסוסים. נתפוס אותו לפני שהוא יעלה לרכבת.
- אני גם באה. - לא, אני לא באה.
- את כן. איימי צודקת. - בדיוק.
לא חשבתי שאי פעם אכין כרכרה לעזור לג'ו לרדוף אחרי גבר. אבל אני בעד.
- הוא עובר לקליפורניה. - זאת הייתה המצאה.
הוא ממש התחנן לסיבה להישאר.
אבל גשם בחוץ.
מה זה חשוב! בואי איתי, אני צריכה לסדר אותך.
לורי, תפסיק לעמוד שם ככה ולך להכין את הסוסים. תודה.
אתה אף פעם לא שואל על אימא שלי, גם כשאתה יודע שהייתי אצלה.
אני מניח שהיא עדיין חיה.
אבל אני שואלת על אימא שלך.
ואין לי מושג למה.
אתה בכוונה תחילה מתעלם מהעניין עצמו.
זה נכון.
מה קרה? מה הן רוצות?
אין לי מושג.
- אבא, אתה מוציא את זה לאור? - מה קורה עם "נשים קטנות"?
תגיד לי שקיבלת את שאר הספר.
מה?
משחק בעולי רגל
אני רק מנסה לסדר לך את השיער.
- עצור! - עצור, עצור, עצור!
קדימה, ג'ו, צאי. צאי.
- לכי, לכי! - לכי, לכי!
תנשקי אותו באהבה!
האמת היא שלא ברור לי למה היא לא התחתנה עם השכן.
כי השכן התחתן עם אחותה.
נכון, נכון, כמובן.
אז עם מי היא מתחתנת?
עם אף אחד. היא לא מתחתנת עם אף אחד משניהם.
לא.
לא! לא! לא! זה ממש לא יעבוד!
כל הספר היא אומרת שהיא לא רוצה להתחתן.
למי זה אכפת?
בנות רוצות לקרוא על נשים שמתחתנות, לא על נשים עקביוֹת.
לא! זה לא הסוף הנכון.
הסוף הנכון הוא זה שמוכר.
תסמכי עליי.
אם תחליטי לסיים את הספר המענג שלך,
כשהגיבורה הראשית היא רווקה זקנה, אף אחד לא יקנה אותו.
אין שום טעם שאוציא אותו לאור.
כנראה שלהצעת נישואים תמיד היה פן כלכלי. אפילו בספרות הבדיונית.
זאת רומנטיקה.
זה עט להשכיר.
תסיימי אותו ככה. את מוכנה?
בסדר.
רוצי, רוצי!
תנשקי אותו באהבה!
רוצי, ג'ו!
ג'ו!
אני לא רוצה שתעזוב. אני רוצה שתישאר!
- באמת? - כן.
- לעולם לא אעזוב אם תרצי שאישאר. - אני רוצה שתישאר.
- אין לי מה לתת לך, ג'ו. - זה לא משנה.
ידיי ריקות.
הן לא ריקות.
אני אוהב את זה.
זה רומנטי.
זה מאוד מרגש. זה מאוד אמוציונלי.
תודה רבה לך.
נוכל לקרוא לפרק "תחת המטרייה".
- זה טוב. - מושלם.
עכשיו שאלת החוזה. אני מוכן לתת לך 5 אחוזים מהתמלוגים.
אז אני אקבל 5 אחוזים מהרווחים.
5 אחוזים מהרווח הנקי שלי.
ומה עם מיקדמה?
אני זה שלוקח את הסיכון בהדפסת הספר הזה.
כן, אבל זה הספר שלי.
ואם הוא יצליח, שנינו נרוויח כסף.
אם לא, אני לא אתרושש.
אז אני לא אקבל כלום אם הוא ייכשל.
לא, אני אתן לך עכשיו 500 דולר, תמורת ויתור על זכויות היוצרים.
זכויות יוצרים?
הזכויות להוציא את הספר לאור.
המשכים, דמויות שיופיעו בספרים אחרים.
- זה יכול להיות שווה משהו? - רק אם הוא יצליח.
הבנתי. נשמע לי שמדובר בזכויות שהייתי רוצה שיישארו בידיי.
לא אמרת שהמשפחה שלך זקוקה לכסף באופן מיידי?
כן, זה נכון. וזאת הסיבה שרציתי מיקדמה.
לא! זה סיכון גדול מדי. אני אשלם רק על הזכויות.
אני אוותר על 500 הדולר ואישאר בעלת הזכויות.
ובנוסף, אני רוצה 10 אחוזים מהתמלוגים.
5.5 אחוזים. זה מאוד נדיב.
9 אחוזים.
6 אחוזים וזהו זה.
מר דאשווד, אם אני הולכת למכור את הגיבורה שלי לחיי נישואים תמורת כסף,
כדאי מאוד שחלק ממנו יגיע אליי.
6.6 אחוזים.
סגור.
ואת לא צריכה להחליט כרגע בעניין זכויות היוצרים.
לא, החלטתי. אני רוצה שהספר שלי יהיה שייך לי.
אקדמיית פלאמפילד
נשים קטנות
מבוסס על רומן מאת לואיזה מיי אלקוט
תרגום כותרות עמירה שגב