מהיום שבו הגענו
לכוכב זה
ממצמצים, צעדנו אל השמש
יש יותר מה לראות
מכפי שאי פעם נוכל
יש דברים רבים לעשות
מכפי שאי פעם נוכל
יש המון דברים
שעלינו להבין
יותר דברים לגלות
מכפי שאי פעם נוכל
אבל השמש מתגלגלת לה מעלה
בשמי הספיר הכחולים
דואגת לגדולים ולקטנים
במעגל הנצחי
זהו מעגל החיים
ובו כולנו נעים
בייאוש ובתקווה
באמונה ובאהבה
עד שנמצא את מקומנו
בדרך המתפתלת
באותו מעגל
מעגל החיים
זהו מעגל החיים
ובו כולנו נעים
בייאוש ובתקווה
באמונה ובאהבה
עד שנמצא את מקומנו
בדרך המתפתלת
באותו מעגל
מעגל החיים
מלך האריות
החיים לא הוגנים, נכון?
תבין, אני...
לעולם לא אהיה מלך.
ואתה...
לא תזכה לעולם לראות אור יום.
להתראות.
אמא שלך לא אמרה לך שאסור לשחק באוכל?
מה אתה רוצה?
באתי להכריז שהמלך מופאסה בדרכו לכאן,
אז כדאי שיהיה לך תירוץ טוב לכך שהחמצת את הטקס הבוקר.
אוי, תראה, זאזו.
בגללך איבדתי את הארוחה שלי.
אתה תאבד הרבה יותר מזה כשהמלך יגמור איתך.
הוא רותח מכעס, כמו היפופוטם פצוע.
אני רועד מפחד.
סקאר, אל תסתכל עליי ככה.
הצילו!
סקאר?
תירק אותו.
תזמון מושלם, הוד מלכותך.
תראו תראו, האין זה אחי הגדול שירד ממרומים
להתערבב עם פשוטי העם?
סראבי ואני לא ראינו אותך בטקס הצגתו של סימבה.
זה תוכנן להיום?
אני מרגיש פשוט נורא!
זה בטח חמק מזיכרוני.
בין שחמק ובין שאתה חמקמק,
בתור אחי המלך, היית אמור להתייצב ראשון!
הייתי במקום הראשון, עד שנולד גוש הפרווה הקטן.
"גוש הפרווה" הזה הוא בני, מלכך לעתיד.
כדאי שאתאמן על קידות!
אל תפנה לי גב, סקאר.
לא, מופאסה.
אולי כדאי שאתה לא תפנה לי גב.
אתה מזמין אותי לקרב?
איזה להט, איזה להט.
לא הייתי חולם להזמין אותך לקרב.
חבל. למה לא?
בכל הקשור למוח, אני זכיתי בחלק הארי במשפחה.
אבל בכל הקשור לכוח הזרוע...
לצערי אני מדשדש במימיה הרדודים של בריכת התורשה.
יש אחד כזה בכל משפחה, מלכי.
שניים במשפחה שלי,
והם תמיד מקלקלים חגיגות.
מה אעשה איתו?
הוא ייראה מצוין בתור שטיח.
זאזו!
תחשוב, בכל פעם שהוא יתלכלך,
תוכל לנער אותו בחוץ, ולחבוט בו.
סימבה.
אבא!
נו, אבא. חייבים לצאת. תתעורר!
אני מצטער.
אבא!
הבן שלך התעורר.
עד הזריחה, הוא הבן שלך.
נו כבר, אבא.
הבטחת.
בסדר. אני קם.
יש!
תראה, סימבה.
כל מה שהאור נוגע בו שייך לממלכה שלנו.
מדהים!
מלכים עולים ושוקעים כמו השמש.
יום אחד, סימבה, השמש תשקע על שלטוני,
ותזרח שוב, כשאתה המלך החדש.
וכל זה יהיה שלי?
הכל.
כל מה שהאור נוגע בו.
ומה עם האזור החשוך שם?
הוא נמצא מחוץ לגבולות שלנו.
אל תלך לשם לעולם, סימבה.
חשבתי שמלך יכול לעשות מה שמתחשק לו.
להיות מלך זה הרבה יותר מלעשות מה שמתחשק כל הזמן.
יש עוד?
סימבה!
כל מה שאתה רואה מתקיים יחד באיזון עדין.
כמלך, עליך להבין את האיזון הזה,
ולכבד את כל היצורים,
מהנמלה הזוחלת ועד האנטילופה המנתרת.
אבל אנחנו אוכלים אנטילופות, לא?
כן, סימבה. אבל תן לי להסביר.
כשאנחנו מתים, גופנו הופך לדשא,
והאנטילופות אוכלות את הדשא.
כך כולנו מחוברים במעגל החיים האדיר.
בוקר טוב, אדוני.
בוקר טוב, זאזו.
מתייצב ובידיי חדשות הבוקר.
דבר.
הדבורים מזמזמות שהנמרים קצת השתגעו.
- באמת? - הבבונים יוצאים מדעתם.
מה אתה עושה, בן?
עומד לזנק.
תן למקצוען ותיק ללמד אותך איך עושים את זה.
אמרתי לפילים לשכוח מזה, אבל הם לא מסוגלים.
- זאזו, אתה מוכן להסתובב? - כן, אדוני.
תישאר קרוב לקרקע.
הצ'יטות לא מצליחות.
בסדר, תישאר על הקרקע.
- מה קורה? - שיעור בציד.
טוב מאוד. ציד.
ציד? הו, לא, אדוני. לא ייתכן שאתה רציני.
- זה כל כך משפיל. - נסה לא להשמיע קול.
מה אתה אומר לו, מופאסה?
יפה מאוד.
- זאזו! - כן.
אדוני! חדשות מן המחתרת.
יופי, עכשיו...
מלכי! צבועים נראו על אדמת האריות!
קח את סימבה הביתה.
אני יכול לבוא?
לא, בן.
אף פעם לא מרשים לי לבוא לשום מקום.
אדוני הצעיר, יום אחד תהיה מלך,
ואז תוכל לרדוף את הפולשים הטיפשים, מוכי השחין האלה
מעלות השחר עד השקיעה.
היי, דוד סקאר! נחש מה.
אני מתעב משחקי ניחושים.
אני אהיה המלך של סלע הארי!
יופי טופי.
אבא הראה לי עכשיו את כל הממלכה,
ואני אמלוך על כולה!
כן. טוב, תסלח לי שאני לא מדלג מרוב אושר.
אני סובל מכאבי גב, אתה יודע.
היי, דוד סקאר. כשאני אהיה מלך, מה אתה תהיה?
דודו של הקוף.
- אתה כל כך מוזר. - אין לך מושג עד כמה.
אז אביך הראה לך את כל הממלכה, מה?
את הכל.
הוא לא הראה לך מה נמצא מעבר לגבעה שבגבול הצפוני, נכון?
לא. הוא אמר שאסור לי ללכת לשם.
והוא צודק לחלוטין.
מסוכן שם מאוד.
רק האריות האמיצים ביותר הולכים לשם.
אני אמיץ. מה יש שם?
אני מצטער, סימבה. אני לא יכול לספר לך.
למה לא?
אני פשוט חושש לשלומו של האחיין האהוב עליי מכולם.
כן, בטח. אני האחיין היחידי שלך.
זאת סיבה עוד יותר טובה להגן עליך.
נסיך צעיר לא צריך להסתובב בבית קברות לפילים... אופס!
מה של פילים?
אוי, לא. דיברתי יותר מדי.
טוב, אני מניח שהיית מגלה את זה במוקדם או במאוחר.
אתה הרי חכם כל כך וכל זה.
תעשה לי טובה אחת.
תבטיח לי שלעולם לא תבקר במקום הנורא הזה.
אין בעיה.
ילד טוב.
תחזור לשחק.
ותזכור,
זה הסוד הקטן שלנו.
- היי, נלה. - הי, סימבה.
בואי. בדיוק שמעתי על מקום מדליק.
סימבה! אני באמצע האמבטיה.
והגיע הזמן לרחוץ גם אותך.
אמא!
אמא, את מקלקלת לי את הרעמה!
בסדר, אני נקי. אפשר ללכת עכשיו?
אז לאן אנחנו הולכים?
חסר לך שזה איזה מקום טיפשי.
לא, זה מקום מגניב.
אז איפה נמצא המקום המגניב הזה?
- לא רחוק ממקווה המים. - מקווה המים?
מה מעניין כל כך במקווה המים?
אראה לך כשנגיע.
אמא, אני יכולה ללכת עם סימבה?
מה דעתך, סראבי?
טוב...
בבקשה?
זה בסדר מבחינתי.
- יש! - מעולה!
כל עוד זאזו יתלווה אליכם.
לא, לא זאזו.
לצעוד במרץ.
ככל שנגיע למקווה יותר מוקדם, נוכל לעזוב יותר מוקדם.
אז לאן אנחנו הולכים באמת?
לבית קברות לפילים.
וואו!
זאזו.
כן. איך ניפטר מהאידיוט?
תראו אתכם...
ניצני אהבה קטנים פורחים להם בערבה.
ההורים שלכם יהיו מאושרים
כשתתארסו וכל זה.
כשמה?
כשתתארסו. תשתדכו.
כשתיועדו זה לזה.
זאת אומרת...?
יבוא יום ותתחתנו.
אני לא יכול להתחתן איתה, היא חברה שלי.
כן, זה יהיה ממש מוזר.
מצטער לנפץ לכם את האשליה,
אבל אין לכם ברירה, זוג יונים.
זו מסורת של דורות.
כשאהיה מלך, זה יהיה הדבר הראשון שאבטל.
לא כל עוד אני בסביבה.
אם ככה, אתה מפוטר.
ניסיון יפה, אבל רק המלך יכול לפטר אותי.
הוא המלך לעתיד.
נכון, אז אתה חייב לעשות מה שאני אומר לך.
עדיין לא.
ועם גישה כמו שלך,
אני חושש שתגדל להיות מלך די מגוחך, בהחלט.
אני לא רואה את זה ככה.
אני אהיה מלך אדיר
היזהרו לכם, אויבים
מעולם לא ראיתי מלך לחיות
שיש לו כל כך מעט פרווה
אני אהיה במרכז העניינים
יותר מכל מלך אחר לפניי
אני עובד על מבטיי המתנשאים
אני מתאמן על השאגה שלי
שאגה שעד כה לא נשמעת מרשימה בכלל
אני פשוט מת כבר להיות מלך
מצפה לך עוד דרך ארוכה, אדוני הצעיר, אם אתה חושב...
- לא יגידו "תעשה את זה". - כשאמרתי את זה...
- לא יגידו, "תהיה שם" - מה שהתכוונתי זה...
- לא יגידו, "מספיק עם זה!" - מה שאתה לא מבין...
- לא יגידו, "תקשיב לי מיד!" - תקשיב לי מיד!
חופשי להתרוצץ לי בכל מקום
זה בטח שלא בא בחשבון
חופשי לעשות הכל בדרך שלי
אני חושב שהגיע הזמן
שננהל שיחה כנה
מלכים לא צריכים עצות
מציפורים קטנות בכלל
אם לשם מידרדרת המלוכה,
אני בחוץ!
מחוץ לשירות, מחוץ לאפריקה
לא אתעכב כאן אף רגע
הילד הזה חומק לי מבין הכנפיים
אני פשוט מת להיות מלך!
הסתכלו שמאלה
הסתכלו ימינה
בכל מקום שאליו תסתכלו
אני עומד באור הזרקורים!
עוד לא!
כל חיה לפרוץ בשיר
נשמע את השירה בעדרים ובלהקות הציפורים
זו תהיה החגיגה הגדולה של המלך סימבה!
אני פשוט מת להיות מלך!
אני פשוט מת...
להיות מלך!
תסלחי לי, גברתי, אבל...
רדי ממני!
סימבה?
נלה!
יופי! זה הצליח!
נפטרנו ממנו.
אני גאון.
היי, גאון, זה היה הרעיון שלי.
כן, אבל בזכותי הוא הצליח.
- בעזרתי! - כן?
- ניצחתי אותך. - תני לי לקום!
ניצחתי אותך שוב.
זהו זה. הגענו.
מפחיד פה מאוד.
כן.
מדהים, נכון?
אנחנו נסתבך.
אני יודע!
מעניין אם המוחות שלהם עדיין כאן.
יש רק דרך אחת לגלות.
בואי, נלך לבדוק את זה.
טעות! הדבר היחידי שתבדקו
- הוא היציאה מכאן. - אוף, נו!
התרחקנו לגמרי מגבולות אדמת האריות.
תראי, "מקור-בננה" מפחד.
תפנה אליי כ"מר מקור-בננה", מר פלומה דקה.
אנחנו נמצאים בסכנה גדולה עכשיו.
סכנה?
אני אוהב לנסות דברים נועזים.
אני צוחק בפני הסכנה!
נו, נו, נו, בנזאי. מה יש לנו כאן?
אני לא יודע, שנזי.
מה דעתך, אד?
בדיוק מה שחשבתי.
שלישיית מסיגי גבול!
ממש בטעות, אני מבטיח לכם.
טעות קלה בניווט.
רגע.
אני מכירה אותך. אתה ליצן החצר של מופאסה.
אני הוא ראש המשרתים של המלך, גברתי.
אם כך, אתה...
המלך לעתיד.
אתה יודע מה אנחנו עושים למלכים שיוצאים מגבולות ממלכתם?
אתם לא יכולים לעשות לי כלום.
מבחינה טכנית, הם יכולים. זה השטח שלהם.
אבל אתה אמרת שהם בסך הכל פולשים טיפשים מוכי שחין!
אל תזכיר את המילה "טיפשים".
למי קראת "טיפש"?
תראו את השמש!
- הגיע הזמן ללכת. - לאן אתם ממהרים?
נשמח אם תישארו לארוחת ערב.
כן, נאכל את "החלק הארי" של המנה.
רגע, רגע, רגע, גם לי יש, גם לי יש!
תכינו לי כריך גורים! מה דעתכם?
מה, אד? מה העניין?
היי, הזמנתם את הארוחה לדרך?
לא, למה?
כי היא יצאה לדרך!
- נפטרנו מהם? - אני חושבת שכן.
איפה זאזו?
המשרתת הקטנה ניתרה לה בצעדים קלילים
אל קלחת הציפורים שלה.
אוי, לא! לא לקלחת הציפורים!
היי, אולי תיטפלו למישהו בגודל שלכם?
- כמוך? - אופס.
בו!
סימבה!
בוא הנה, חתלתול קטן.
זהו זה?
תעשה את זה שוב. בחייך.
- בבקשה! - שקט!
- אנחנו נשתוק עכשיו! - אנחנו באמת מצטערים.
אם אי פעם תתקרבו שוב לבן שלי...
אוי, זה... זה הבן שלך?
- הבן שלך? - ידעת את זה?
לא. אני? לא ידעתי... לא, ידעת?
- לא, ברור שלא. - לא.
אד?
להתראות.
- אבא, אני... - המרית את פי.
- אבא, אני... אני מצטער. - בואו נלך הביתה.
לדעתי היית אמיץ מאוד.
זאזו.
כן, מלכי?
קח את נלה הביתה. אני צריך ללמד את בני משהו.
בואי, נלה.
סימבה... בהצלחה.
סימבה!
סימבה, אני מאוד מאוכזב ממך.
- אני יודע. - יכולת להיהרג שם!
המרית את פי,
ומה שיותר גרוע, סיכנת גם את נלה.
בסך הכל ניסיתי להיות אמיץ, כמוך.
אני אמיץ רק כשאני חייב להיות אמיץ.
סימבה... בשביל להיות אמיץ
לא צריך לחפש צרות.
אבל אתה לא מפחד משום דבר.
היום פחדתי.
- באמת? - כן.
חשבתי שאאבד אותך.
כנראה שאפילו מלכים מפחדים.
- אבל אתה יודע מה? - מה?
נראה לי שהצבועים האלה פחדו יותר.
כי אף אחד לא מסתבך עם אבא שלך.
- בוא הנה! - אוי, לא!
בוא הנה!
תפסתי אותך!
אבא?
- אנחנו חברים, נכון? - נכון.
ותמיד נהיה יחד, נכון?
סימבה, אספר לך משהו,
שאבא שלי סיפר לי.
תסתכל בכוכבים.
המלכים הגדולים מן העבר
מתבוננים בנו מהכוכבים.
- באמת? - כן.
בכל פעם שתרגיש בודד,
תזכור שהמלכים האלה
תמיד יהיו לצדך וידריכו אותך.
וגם אני.
מופאסה המעצבן הזה. עכשיו לא אוכל לשבת שבוע.
זה לא מצחיק, אד.
תסתום!
אולי תפסיקו עם זה כבר?
- הוא התחיל. - תסתכלו על עצמכם.
לא פלא שאנחנו מתנדנדים בתחתית שרשרת המזון.
אני שונא להתנדנד.
כן? בלי האריות האלה, אנחנו היינו מנהלים את המקום.
אני שונא אריות.
- כאלה נדחפים. - ושעירים.
- ומסריחים. - ואוף, כמה שהם...
- מכוערים! - מכוערים!
לא כל האריות כאלה גרועים.
סקאר. זה רק אתה.
פחדנו שזה מישהו חשוב.
כן, אתה יודע, כמו מופאסה.
- כן. - אני מבין.
- איזה כוח יש לו! - מה אתה אומר.
אני רועדת רק מהשם שלו.
- מופאסה! - עוד פעם.
מופאסה!
מופאסה! מופאסה! מופאסה!
הוא מרטיט אותי.
אני מוקף חבורת אידיוטים.
אתה, סקאר, אתה אחד מאיתנו. זאת אומרת... אתה חבר.
כמה מקסים.
אני מתה על זה. הוא לא מלך, אבל הוא בכל זאת מעודן כל כך.
היי, הבאת לנו משהו לאכול, סקאר?
חבר ותיק? חבר? מה? הבאת?
אני לא חושב שזה מגיע לכם.
נתתי לכם את הגורים האלה במתנה,
ולא הצלחתם אפילו להיפטר מהם.
טוב, אתה יודע...
הם לא בדיוק היו לבד, סקאר.
נכון! מה היינו אמורים לעשות?
להרוג את מופאסה?
בדיוק.
אני יודע שהזיכרון שלכם
עלוב ורטוב כאחוריו של חזיר יבלות
אתם אמנם טיפשים, אך שימו לב!
מדובר בעניין של כבוד!
די ברור מהבעותיכם הריקות,
שאין לכם שכל,
אבל אנחנו מדברים על מלכים וירושה!
אפילו אתם חייבים לשים לב!
היכונו להזדמנות חייכם
היכונו לחדשות מרעישות
עידן חדש ומבטיח הולך וקרב
ואיפה אנחנו בתמונה?
תקשיבו למורה שלכם.
זה אמנם נשמע חמדני,
אבל אתם תזכו לגמול
כשסוף סוף אזכה במגיע לי,
והעוולה תתוקן אחת ולתמיד
היכונו!
כן, מוכנים. אנחנו נהיה מוכנים. למה?
למותו של המלך.
- למה, הוא חולה? - לא, טיפש. אנחנו נהרוג אותו.
- וגם את סימבה. - רעיון מצוין. מי צריך מלך?
לא יהיה מלך, לא יהיה מלך!
- טיפשים! יהיה מלך! - אבל אמרת...
אני אהיה המלך.
עימדו לצדי,
ולא תהיו רעבים שוב לעולם!
- כן! מעולה! - יחי המלך!
יחי המלך! יחי המלך!
מלך! מלך! מלך!
כמה נפלא שבקרוב נהיה מקושרים
למלך שיהיה נערץ בכל הזמנים.
כמובן, יד רוחצת יד, ואני מצפה מכם
לקבל גם על עצמכם מחויבות.
העתיד צופן לנו אינספור תגמולים,
ולמרות שרובם מיועדים לי עצמי...
הנקודה שעליי להדגיש היא...
לא תזכו לגרגיר בלעדיי!
אז היכונו למהפכת המאה
היכונו למזימה האפלה מכולן
בתכנון דקדקני
ובנחישות שאין כמוה
שנים של התכחשות
הם הסיבה לכך שאהיה מלך בלתי מעורער
מכובד, נערץ
הפלא שבו מאמינים כולם
שיניי ושאיפותיי גלויות
היכונו
כן, שינינו ושאיפותנו גלויות
היכונו!
חכה כאן. לאביך יש הפתעה נהדרת בשבילך.
מה זה?
אם אספר לך, זו כבר לא תהיה הפתעה, נכון?
ספר לי. אעמיד פנים שאני מופתע.
איזה ילד שובב אתה.
- בחייך, דוד סקאר. - לא, לא, לא, לא.
ההפתעה מיועדת רק לך ולאבא.
אתה יודע, מין קטע בין אבא לבן... כזה.
טוב, כדאי שאלך לקרוא לו.
- אני אבוא איתך. - לא!
לא. חכה כאן על הסלע.
לא כדאי שתסתבך בעוד בלגן,
כפי שקרה עם הצבועים.
- שמעת על זה? - סימבה, כולם שמעו על זה.
- באמת? - כן.
מזל שאבא היה שם והציל אותך, מה?
ורק בינינו,
כדאי שתתאמן על השאגה הקטנה שלך.
בסדר.
דוד סקאר, אני אוהב את ההפתעה הזאת?
סימבה, אתה תמות עליה.
שתוק.
אני לא יכול יותר, אני רעב כל כך. אני חייב לאכול איזה גנו.
אל תזוז.
אני לא יכול לאכול את אחד החולים?
לא. נחכה לסימן מסקאר.
הנה הוא. בואו נזוז.
"שאגה קטנה"...
תראה, מלכי. העדר בתנועה.
- מוזר. - מופאסה, מהר!
מנוסת בהלה בערוץ.
- סימבה נמצא שם. - סימבה?
זאזו, הצילו!
אביך בדרך! תחזיק מעמד!
מהר!
שם! שם על העץ!
תחזיק מעמד, סימבה!
סקאר, זה נורא!
מה נעשה? מה נעשה?
אלך לקרוא לעזרה, זה מה שאעשה. אלך לקרוא ל...
אבא!
סקאר!
אחי! עזור לי!
יחי המלך.
לא!
אבא!
אבא?
אבא, נו כבר.
אתה חייב לקום.
אבא?
אנחנו צריכים ללכת הביתה.
הצילו!
שמישהו יעזור!
יש מישהו?
הצילו.
סימבה, מה עשית?
התאואים דהרו, והוא ניסה להציל אותי.
זו היתה תאונה, לא התכוונתי שזה יקרה.
כמובן. מובן שלא התכוונת.
אף אחד לא מתכוון שדברים כאלה יקרו.
אבל המלך מת.
ואלמלא הסתבכת, הוא עדיין היה בחיים.
מה תחשוב אמך?
מה אעשה?
תברח, סימבה.
תברח. תברח מפה, ואל תחזור לעולם.
תהרגו אותו.
רגע!
הוא בורח לשם!
לכו תתפסו אותו.
אין סיכוי שאכנס לשם.
אתה רוצה שאצא משם ואראה כמוך, תחת-קקטוס?
חייבים לסיים את העבודה.
שם הוא חשוב כמת בכל מקרה.
אם הוא יחזור, נהרוג אותו.
כן! שמעת?
אם אי פעם תחזור, נהרוג אותך!
מותו של מופאסה הוא טרגדיה איומה.
אבל לאבד את סימבה שזה עתה החלו חייו...
מבחינתי,
מדובר באובדן אישי כבד.
לכן, בלב כבד אני מקבל על עצמי את המלוכה.
אבל אנחנו עוד נקום מבין הריסות הטרגדיה הזאת,
ונברך על תחילתו של עידן חדש,
שבו אריות וצבועים יצעדו יחד
אל עבר עתיד גדול ומזהיר.
עופו מכאן!
אני מת על זה! "כדורת בזים".
הם תמיד נופלים בפח.
טימון, בוא תראה.
אני חושב שהוא עדיין בחיים.
טוב, מה יש לנו כאן?
אלוהים, זה אריה! רוץ, פומבה! זוז!
טימון, זה בסך הכל אריה קטן.
תסתכל עליו. הוא ממש חמוד, ולגמרי לבד.
- אולי נשאיר אותו אצלנו? - פומבה, השתגעת?
אתה מדבר על אריה. אריות אוכלים יצורים כמונו,
- אבל הוא קטן כל כך. - הוא עוד יגדל.
אולי הוא יהיה לצדנו.
זה הדבר הכי מטופש ששמעתי מימיי.
אולי הוא...
היי, אני יודע! ומה אם הוא יהיה לצדנו?
אתה יודע, זה לא יהיה רע אם יהיה לנו אריה.
אז נשאיר אותו?
כמובן. למי יש שכל בצוות הזה?
בדיוק מה שניסיתי להגיד.
אלוהים, אני מת מחום. בוא נתחפף ונמצא פינה מוצלת.
- אתה בסדר, ילד? - אני חושב שכן.
כמעט מתת.
הצלתי את חייך.
ופומבה עזר... קצת.
תודה על עזרתכם.
היי, לאן אתה הולך?
לשום מקום.
כמה שחור.
- הייתי אומר דווקא חום-צהבהב. - לא, התכוונתי שהוא מדוכא.
מה אוכל אותך?
שום דבר. הוא בראש שרשרת המזון.
שרשרת המזון!
אז מאיפה אתה?
למי אכפת? אני לא יכול לחזור.
אתה מנודה. נהדר, גם אנחנו.
- מה עשית, ילדון? - משהו נורא.
- אבל אני לא רוצה לדבר על זה. - אנחנו לא רוצים לשמוע על זה.
בחייך, טימון. לא נוכל לעשות משהו?
רק אם אתם יכולים לשנות את העבר.
אתה יודע, ילדון, בזמנים כאלה, חברי טימון תמיד אומר
שעליך להשאיר את העבר מאחוריך.
לא, לא.
חובבן.
תנוח לפני שתפגע בעצמך.
אני אומר שצריך להשאיר את העבר מאחור.
תראה, דברים רעים קורים, ואין מה לעשות, נכון?
- נכון. - לא נכון!
כשהעולם מפנה לך את גבו,
תפנה אתה את גבך לעולם.
זה לא מה שלימדו אותי.
אז אולי אתה צריך ללמוד משהו חדש.
תחזור אחריי.
מה?
זאת אומרת, "אל דאגה".
"האקונה מטטה"
איזה משפט נפלא
האקונה מטטה
זה לא סתם שיגעון חולף
לא יהיו עוד דאגות
לשארית חייך
זו הפילוסופיה שלנו, נטולת הבעיות...
האקונה מטטה
האקונה מטטה?
- כן. זה המוטו שלנו. - מה זה מוטו?
כלום. מה "מוטוריד" אותך?
ילדון, שתי המילים האלה יפתרו את כל הבעיות שלך.
נכון. קח את פומבה, לדוגמה.
כשהוא היה חזיר יבלות צעיר
כשהייתי חזיר יבלות צעיר
- יפה מאוד. - תודה.
הוא גילה שריחו לא מושך במיוחד
הוא הבריח את כל החיות אחרי כל ארוחה
יש לי נפש רגישה,
גם אם נראה שיש לי עור עבה,
וכאב לי כשחבריי מעולם לא עמדו בכיוון הרוח
- והבושה... - איזו בושה.
- חשבתי לשנות את שמי! - מהו כבר שם?
ונעשיתי מדוכא.
- ואיך זה היה? - בכל פעם ש...
פומבה, לא לפני הילדים.
סליחה.
האקונה מטטה
איזה משפט נפלא
האקונה מטטה
לא סתם שיגעון חולף
לא יהיו עוד דאגות
לשארית חייך
כן! תשיר, ילדון!
זו הפילוסופיה שלנו
נטולת הדאגות
האקונה מטטה
ברוך הבא לביתנו הצנוע.
- כאן אתם גרים? - אנחנו גרים איפה שמתחשק לנו.
כן. הבית הוא המקום שבו אתה מניח את ישבנך.
זה מקסים.
אני גווע ברעב.
אני רעב כל כך שיכולתי לאכול זברה שלמה.
בדיוק נגמרו לנו הזברות.
אולי אנטילופה?
- היפופוטם? - לא.
שמע, ילד. אם תגור איתנו, תצטרך לאכול כמונו.
זה נראה כמו מקום טוב למצוא בו ארוחה חפוזה.
איכס, מה זה?
זחל. מה זה נראה לך?
מגעיל.
יש לזה טעם של עוף.
חלקלק ועם זאת משביע.
אלו מעדנים נדירים.
פיקנטיים ופריכים ביותר.
אתה תלמד לאהוב את זה.
אני אומר לך, ילדון, אלה החיים הטובים.
בלי כללים, בלי מחויבויות...
אלו הממולאים בקרם...
והכי חשוב, בלי דאגות.
אז מה, ילדון?
נו, טוב. האקונה מטטה
חלקלק ועם זאת משביע
בדיוק
האקונה מטטה
האקונה מטטה, האקונה...
לא יהיו עוד דאגות
לשארית חייך
זו הפילוסופיה שלנו
נטולת הבעיות
האקונה מטטה
כן.
איש אינו יודע
אילו צרות היו לי
איש אינו יודע
את כאבי
זאזו, תשתחרר קצת.
תשיר משהו עם קצת קצב.
זה עולם קטן בסך הכל...
לא, לא! רק לא זה.
יש לי ערימת אגוזי קוקוס
הם ניצבים להם בשורה
גדולים, קטנים חלקם גדולים כראשך...
לא הייתי צריך לעשות דברים כאלה עם מופאסה.
מה? מה אמרת?
- כלום. - אתה יודע מה החוק.
לעולם, לעולם אל תזכיר את השם הזה בנוכחותי. אני המלך!
כן, מלכי.
הזכרתי אותו רק כדי להמחיש את ההבדלים
בין גישות הניהול המלכותיות שלכם.
- היי, בוס. - מה הפעם?
- אנחנו רוצים להתלונן. - אני אטפל בזה.
סקאר, אין אוכל ואין מים.
כן, הגיעה שעת הארוחה ואין לנו שום דבר מחורבן לאכול.
הלביאות מופקדות על הבאת האוכל.
- כן, אבל הן לא מוכנות לצאת לציד. - אז תאכלו את זאזו.
לא כדאי לכם לאכול אותי.
אני כזה נוקשה וחריף...
זאזו, אל תדבר שטויות. בסך הכל צריך להוסיף לך קצת שום.
ואני חשבתי שהמצב רע כשמופאסה שלט.
- מה אמרת? - אמרתי "מופא..."
למה להיות בבאסה?
יופי. עכשיו צאו.
אבל אנחנו עדיין רעבים.
החוצה!
- יפה, סימבה. - תודה.
- כמה שאני מלא. - גם אני.
אכלתי כמו חזיר.
פומבה, אתה באמת חזיר.
אה, נכון.
- טימון? - כן?
תהית פעם מהן הנקודות הזוהרות שם למעלה?
פומבה, אני לא תוהה, אני יודע.
כן? מה הן?
אלו גחליליות.
גחליליות שנתקעו בדבר השחור-כחול הענק הזה.
אה...
תמיד חשבתי שאלו כדורי גז
הבוערים במרחק מיליארדי קילומטרים מכאן.
פומבה, אצלך הכול קשור בגזים.
סימבה, מה דעתך?
אני לא יודע.
נו, בחייך. דבר, דבר, דבר, דבר.
נו. סיפרנו לך את הגירסה שלנו. בבקשה...
טוב...
מישהו פעם אמר לי
שהמלכים הגדולים מן העבר משגיחים עלינו מלמעלה.
באמת?
זאת אומרת, חבורת מלכים מתים מסתכלת עלינו?
ממש!
- מי סיפר לך דבר כזה? - כן, כן.
- איזה אידיוט המציא את זה? - כן, נשמע די טיפשי, מה?
- הרגת אותי. - כן.
זה בגלל משהו שאמרתי?
סימבה?
הוא... הוא חי? הוא... הוא חי!
הגיע הזמן.
שם בג'ונגל, בתוך הג'ונגל
ישן לו האריה
שם בג'ונגל, בתוך הג'ונגל
ישן לו האריה...
אני לא שומע אותך, חבר. תעזור לי כאן.
פומבה?
טימון?
פומבה!
היי, מה קורה פה?
היא הולכת לאכול אותי.
אלוהים! למה אני תמיד צריך להציל את ה...
אל תדאג, חבר. אני כאן.
הכל יהיה בסדר.
תפוס אותה! תנשוך לה את הראש!
תפוס אותה בצוואר! תפוס בצוואר!
רואה? אמרתי לך שהוא יועיל מתישהו.
נלה?
זו באמת את?
- מי אתה? - זה אני. סימבה.
סימבה?
איך יצאת...
- לא ייאמן! - מאיפה צצת?
איזה יופי לראות אותך!
- היי, מה קורה פה? - מה את עושה פה?
מה אני עושה פה? מה אתה עושה פה?
היי! מה קורה פה?
טימון, זו נלה. החברה הכי טובה שלי.
- חברה? - כן. היי, פומבה. בוא הנה.
נלה, זה פומבה. פומבה, נלה.
- נעים מאוד. - העונג כולו שלי.
מה שלומך? פסק זמן! אני רוצה להבין משהו.
אתה מכיר אותה, היא מכירה אותך.
אבל היא רוצה לאכול אותו, ולאף אחד אין בעיה עם זה?
- החמצתי משהו? - תירגע, טימון.
חכה שכולם יגלו שהיית כאן כל הזמן הזה.
ואמא שלך... מה היא תחשוב?
היא לא חייבת לגלות. אף אחד לא חייב לגלות.
ודאי שכן. כולם חושבים שמתת.
באמת?
כן. סקאר סיפר לנו על מנוסת העדר.
באמת? מה הוא סיפר לכם?
מה זה משנה? אתה בחיים. כלומר... אתה המלך.
מלך? גברת, התבלבלו לך האריות.
מלך?
הוד מלכותך, אני חצץ לרגליך.
- תפסיק כבר. - "עפר לרגליך", לא חצץ.
ותפסיק! הוא לא המלך. נכון?
- נכון. - סימבה!
לא, אני לא המלך. פעם הייתי אמור להיות מלך,
אבל זה היה מזמן.
אני רוצה להבין משהו. אתה המלך, ומעולם לא סיפרת לנו?
- אני עדיין אותו בחור. - רק עם כוח.
תוכלו לסלוח לנו לכמה דקות?
היי, כל מה שיש לה לומר
היא יכולה להגיד לפנינו, נכון, סימבה?
כדאי שתלכו לרגע.
הנה זה מתחיל. אתה חושב שאתה מכיר מישהו...
טימון ופומבה,
לומדים לאהוב אותם.
מה? מה קרה?
כאילו שבת מן המתים.
אתה לא יודע עד כמה זה יהיה חשוב לכולם.
עד כמה זה חשוב לי.
- היי, זה בסדר. - התגעגעתי אליך.
גם אני התגעגעתי אלייך.
אני אומר לך, פומבה, זה מסריח.
אוי, סליחה.
לא אתה! הם!
הוא והיא... לבד.
מה הבעיה?
- אני רואה מה עומד לקרות - מה?
- ולהם אין מושג - למי?
הם יתאהבו, וזו השורה התחתונה:
- משלושה נצטמצם לשניים - אה.
ליטופה המתוק של שעת הדמדומים
יש קסם בכל מקום
ובכל האווירה הרומנטית הזו...
ריח אסון באוויר!
התוכלו לחוש באהבה הלילה?
השלווה שמביא הערב
העולם, לראשונה
בהרמוניה מושלמת
עם כל היצורים החיים
דברים רבים כל כך לספר לה
אבל איך אגרום לה להבין?
האמת על עברי...
בלתי אפשרי היא תפנה לי את גבה
הוא מסויג, הוא מסתתר
אבל למה? אני לא מבינה
למה שלא יהיה מלך כמו שהוא יכול?
המלך שאני רואה בתוכו?
התוכלו לחוש באהבה הלילה?
השלווה שמביא הערב
העולם, לראשונה
בהרמוניה מושלמת
עם כל היצורים החיים
התוכלו לחוש באהבה הלילה?
אין צורך להרחיק בחיפושים
היא מתגנבת לה
בשאלות שמעורר הלילה
האהבה שם ביניהם
ואם הוא יתאהב הלילה
סביר להניח שזה יקרה
ימינו הנעימים יחד
יהיו מנת חלקו של העבר
בקיצור, חברנו...
אבוד
מקום נהדר, נכון?
מקסים.
אבל אני לא מבינה משהו.
היית בחיים כל הזמן הזה.
למה לא חזרת לסלע הארי?
הייתי צריך להיות עצמאי, לחיות בדרך שלי.
כך עשיתי, וזה נהדר.
היינו זקוקים לך בבית.
- אף אחד לא צריך אותי. - אנחנו צריכים אותך. אתה המלך.
נלה, כבר דיברנו על זה. אני לא המלך, סקאר המלך.
סימבה, הוא נתן לצבועים להשתלט על אדמת האריות.
- מה? - הכל נהרס.
אין אוכל, אין מים.
אם לא תעשה משהו בקרוב, כולם יגוועו ברעב.
- לא אוכל לחזור. - למה?
- את לא תביני. - מה?
לא, לא, לא. זה לא משנה. האקונה מטטה.
- מה? - האקונה מטטה.
זה משהו שלמדתי כאן. לפעמים קורים דברים רעים...
סימבה...
ואי אפשר לעשות כלום. אז למה לדאוג?
- כי זה באחריותך! - ומה איתך? את עזבת.
הלכתי לחפש עזרה, ומצאתי אותך.
אתה לא מבין? אתה תקוותנו היחידה.
- אני מצטער. - מה קרה לך?
- אתה לא הסימבה שזכרתי. - את צודקת, אני לא אותו אחד.
- עכשיו את מרוצה? - לא, רק מאוכזבת.
את יודעת, את מתחילה להישמע כמו אבא שלי.
יופי. לפחות אחד מאיתנו נשמע כמוהו.
את חושבת שאת יכולה לצוץ כאן פתאום ולנהל לי את החיים?
אין לך מושג מה עברתי.
לו סיפרת לי, היה לי מושג.
- תשכחי מזה! - בסדר!
היא טועה. אני לא יכול לחזור.
מה זה יוכיח בכלל? זה לא ישנה דבר.
אי אפשר לשנות את העבר.
אמרת שתמיד תעמוד לצדי!
אבל לא עשית זאת.
והכל בגללי.
זה באשמתי.
אסנטה סנה, נמחץ בננה
נו, אולי תפסיק עם זה כבר?
אי אפשר להפסיק, זה יחזור שוב.
קופיף קטן ומוזר. אולי תפסיק לעקוב אחריי?
- מי אתה? - השאלה היא... מי אתה?
חשבתי שאני יודע. אני כבר לא ממש בטוח.
אני יודע מי אתה. שקט, בוא הנה. זה סוד.
אסנטה סנה, נמחץ בננה...
מספיק כבר! מה זה אומר בכלל?
זה אומר שאתה בבון, ואני לא.
נראה לי שאתה מבולבל קצת.
טעות! לא אני המבולבל בינינו.
- אתה לא יודע בכלל מי אתה. - כן, ואתה בטח יודע.
בטח שאני יודע. אתה הבן של מופאסה.
- ביי! - חכה רגע!
הכרת את אבא שלי?
תיקון. אני מכיר את אבא שלך.
לא נעים לי לבשר לך,
אבל הוא מת... די מזמן.
לא. שוב טעות!
הוא חי, ואני אראה לך אותו.
לך אחרי רפיקי הזקן. הוא מכיר את הדרך. בוא!
אל תזדחל. מהר!
- היי, חכה! - בוא כבר!
אולי תאט קצת?
עצור!
תסתכל שם למטה.
זה לא אבא שלי. זו רק ההשתקפות שלי.
לא.
תתאמץ.
אתה רואה?
הוא חי בתוכך.
סימבה.
אבא?
סימבה, שכחת אותי.
לא. איך אוכל לשכוח?
שכחת מי אתה, אז שכחת גם אותי.
התבונן לתוכך, סימבה.
אתה שווה יותר ממי שנהיית.
עליך לתפוס את מקומך במעגל החיים.
איך אוכל לחזור? אני לא מי שהייתי.
זכור מי אתה.
אתה בני והמלך האמיתי היחידי.
זכור מי אתה.
לא! בבקשה, אל תעזוב אותי!
זכור!
- אבא! - זכור!
אל תעזוב אותי.
זכור!
מה זה היה?
מזג האוויר.
- מוזר מאוד, לא? - בהחלט.
נראה שהרוחות משנות כיוון.
שינוי זה דבר טוב.
כן, אבל זה לא קל.
אני יודע מה עליי לעשות, אבל אם אחזור, עליי להתמודד עם עברי.
ברחתי ממנו במשך זמן רב כל כך.
אלוהים! למה עשית את זה?
זה לא משנה, זה בעבר.
כן, אבל זה עדיין כואב.
כן, העבר לפעמים מכאיב.
ולדעתי, אתה יכול לברוח מזה,
או... ללמוד מזה.
רואה? אז מה תעשה?
בתור התחלה, אקח ממך את המקל.
לא! לא את המקל!
- היי! לאן אתה הולך? - אני חוזר!
יופי! לך! לך מפה!
זחלים! זחלים!
היי, קומו.
זה בסדר! זה בסדר! זו אני!
אל תעשי את זה שוב.
הטורפים האלה... אוי!
- ראיתם את סימבה? - חשבתי שהוא איתך.
הוא היה איתי, אבל אני לא מוצאת אותו. איפה הוא?
לא תמצאו אותו כאן!
המלך חזר.
אני לא מאמינה. הוא חזר!
חזר? מה זאת אומרת?
היי, מה קורה פה?
- מי זה הקוף הזה? - סימבה הולך לזמן את סקאר לקרב.
- את מי? - סקאר.
- למי קר? - לא, זה הדוד שלו.
- הקוף דוד שלו? - לא! סימבה חזר
להילחם בדוד שלו, ולמלוך.
סימבה, חכה!
- נורא, לא? - לא רציתי להאמין לך.
מה גרם לך לחזור?
הרביצו בי קצת תבונה,
ויש לי חבורה שתוכיח את זה.
חוץ מזה, זו הממלכה שלי.
אם לא אילחם עליה, מי יילחם?
- אני. - זה יהיה מסוכן.
מסוכן? אני צוחקת בפני הסכנה.
זה לא נראה לי מצחיק בכלל.
טימון, פומבה, מה אתם עושים פה?
לשירותך, אדון.
נצא להילחם בדוד שלך... בשביל זה?
כן, טימון. זה הבית שלי.
איזו חורבה...
סימבה, אם זה חשוב לך, אנחנו איתך עד הסוף.
צבועים. אני שונא צבועים. אז איך אתה מתכנן לעבור
את החבר'ה האלה?
- פיתיון חי. - רעיון טוב... היי!
בחייך, טימון. אתם חייבים להסיח את דעתם.
אתה רוצה שאלבש חצאית קש וארקוד הולה?
אם אתם רעבים לבשר עסיסי
איכלו את פומבה הוא מעדן אמיתי
בואו לכאן לאכול חזיר טעים
עליכם רק לעמוד בתור
האם אתם מתים
לבייקון חמים?
הוא חזיר גדול
גם אתה יכול להיות חזיר גדול!
נלה, תמצאי את אמא שלי ותכנסי את הלביאות.
אני אחפש את סקאר.
סראבי!
כן, סקאר?
איפה להקת הציד שלך? הלביאות לא ממלאות את תפקידן.
סקאר, אין אוכל. העדרים נדדו מפה.
לא, אתן פשוט לא מתאמצות מספיק.
זה נגמר. לא נשאר דבר.
נותרה לנו אפשרות אחת. חייבים לעזוב את סלע הארי.
- לא הולכים לשום מקום. - אתה דן אותנו למוות.
- שיהיה כך. - אתה לא יכול לעשות את זה.
אני המלך, אני יכול לעשות מה שמתחשק לי.
לו היית חצי ממה שהיה מופאסה...
אני טוב ממופאסה פי עשרה!
מופאסה? לא, אתה מת.
מופאסה?
לא. זה אני.
סימבה! אתה חי? איך זה יכול להיות?
זה לא משנה. חזרתי הביתה.
סימבה?
סימבה, אני קצת מופתע לראות אותך...
בחיים.
תן לי סיבה אחת טובה לא לקרוע אותך לגזרים.
סימבה, אתה חייב להבין.
הלחצים שבניהול ממלכה...
לא אתה נתון להם יותר. פנה את מקומך, סקאר.
מובן שאפנה, מן הסתם.
אבל יש רק בעיה אחת קטנה.
אתה רואה אותם?
הם חושבים שאני המלך.
ואנחנו לא חושבים כך. סימבה הוא המלך החוקי.
עליך לבחור, סקאר.
פנה את מקומך, או הילחם.
זה חייב להסתיים באלימות?
לא הייתי רוצה להיות אחראי למותו של בן משפחה.
- לא תסכים איתי, סימבה? - זה לא יילך, סקאר.
השארתי את זה מאחוריי.
אבל מה בנוגע לנתיניך הנאמנים?
האם הם השאירו את זה מאחוריהם?
סימבה, על מה הוא מדבר?
אז לא סיפרת להם את הסוד הקטן שלך.
ובכן, סימבה, זו ההזדמנות שלך לספר להם.
ספר להם מי אחראי למותו של מופאסה!
אני.
לא נכון.
תגיד לי שזה לא נכון.
- זה נכון. - רואים? הוא מודה בזה!
- רוצח! - לא! זו הייתה תאונה!
לולא הסתבכת, הוא עדיין היה חי. באשמתך הוא מת!
- אתה מכחיש זאת? - לא.
- אז אתה אשם. - לא! אני לא רוצח!
סימבה, שוב הסתבכת בצרות,
אבל הפעם אבא לא יכול להציל אותך,
ועכשיו כולם יודעים למה!
סימבה!
זה נראה מוכר.
מתי נתקלתי בזה בעבר? תן לי לחשוב.
כן, אני זוכר.
בדיוק כך נראה אביך לפני שמת.
והנה הסוד הקטן שלי...
אני הרגתי את מופאסה.
רוצח!
- לא, סימבה, בבקשה. - ספר להם את האמת.
האמת? האמת היא בעין המתבונן...
בסדר.
אני עשיתי את זה.
שישמעו אותך!
אני הרגתי את מופאסה!
סליחה, סילחו לי, פנו דרך, עניין בוער.
- תוציאו אותי! - תן לי להיכנס!
אל תאכל אותי, בבקשה.
תעזבו אותם!
- היי, מי זה החזיר הזה? - אתה מדבר אליי?
- הוא קרא לו חזיר. - אתה מדבר אליי?
- חבל שהוא אמר את זה. - אתה מדבר אליי?
- הלך עליהם עכשיו. - קוראים לי... מר חזיר!
הנה לך, חתיכת...
הנה לך והנה לך!
ברח, פחדן.
- רוצח. - סימבה, בבקשה.
- בבקשה, רחם עליי. אני מתחנן. - לא מגיע לך לחיות.
אבל סימבה... אני בן משפחה.
הצבועים הם האויב האמיתי.
הכל באשמתם, זה היה הרעיון שלהם.
למה שאאמין לך?
תמיד סיפרת לי רק שקרים.
מה תעשה?
הרי לא תהרוג את דודך...
לא, סקאר.
אני לא כמוך.
תודה לך, סימבה. אתה באמת אציל.
אפצה אותך על זה, מבטיח. איך אוכל להוכיח את נאמנותי לך?
תגיד לי. באמת, מה שתרצה.
ברח.
ברח מפה, סקאר,
ואל תחזור לעולם.
כן.
כמובן.
כרצונך...
הוד מלכותך!
חבריי.
חברים? חשבתי שהוא אמר שאנחנו האויב.
כן, גם אני שמעתי.
- אד? - אד?
לא, תנו לי להסביר. לא, אתם לא מבינים!
לא, לא התכוונתי... לא!
הגיע הזמן.
זכור.
עד שנמצא את מקומנו
בדרך המתפתלת
במעגל
מעגל החיים
מעגל...
החיים