"ואלס עם באשיר"
,עכשיו הם עומדים שם ונובחים .‏26 כלבים
ואני רואה מהחלון שהפנים שלהם .רעות, שהם באו לרצוח
,והם אומרים לברטולד ?לבעלים של המשרד, כן
או שאתה זורק לנו את הראש ,של בועז ריין
.או שאנחנו אוכלים לך את הלקוחות
.יש לך דקה .‏26 כלבים. -בול
26 איך אתה יודע שזה .ולא נגיד 30? -נגיע לזה
?נו? -מה נו
?מה קורה? אתה יורד לכלבים ?אתה יורד לשם? מה קורה
? מה מה קורה? מה
.פה אני מתעורר
?כל בוקר בדיוק פה אתה מתעורר .בדיוק פה-
.אף פעם החלום לא המשיך מפה
?כמה זמן זה .שנתיים, שנתיים וחצי-
ואללה, בשביל זה הבאת אותי ?פה באמצע הלילה
?למה אתה מניאק ?למה להגיד מניאק, למה-
אתה צריך להבין שהחלומות האלה ,לא באים משום מקום
יש כמה דברים שלא סיפרתי לך ?עליהם. -כמו מה
.אתה יודע, בלבנון ?מה בלבנון-
,הייתה תקופה כזאת ,בתחילת המלחמה
שהיינו נכנסים לחפש מבוקשים ? ופלסטינאים בכפרים. -כן, ו
,עכשיו כשאתה נכנס לכפר .הכלבים מריחים אותך ראשון
.והם יוצאים החוצה להתריע
,ואם הם נובחים מספיק זמן הכפר מתעורר, המבוקש בורח
?והלכה כל ההפתעה שלנו, מבין .כן-
,מישהו היה חייב לחסל אותם .אחרת היו נהרגים לנו אנשים
אבל למה דווקא אתה? -כי ידעו .שלירות באנשים אני לא מסוגל
,אז אמרו, או-קיי, בועז
אתה תלך עם משתיק קול .לפני הכוח ותירה בכלבים
.‏26 כלבים .אני זוכר כל אחד מהם-
,את הפרצוף שלו, את הצלקת שלו ,את המבט שלו שהוא חוטף
.‏26 סה"כ
כמה זמן זה עד שהם... הכלבים ?האלה התחילו לבוא בחלומות
.‏20 שנה
?וראית מישהו? -כמו מי
,לא יודע, מטפל, שרינק ?שיאצו, משהו
.לא לא ראיתי אף אחד .בגלל זה התקשרתי אליך
?אני, מה אני מבין .אני עושה סרטים
,סרטים זה גם פסיכותרפיה ?לא ככה
ראיתי שאת כל המעגלים שלך בחיים ?סגרת בסרטים. לא ככה
,ככה, כן, ככה .אבל לא ככה
תגיד, אתה אין לך אף פעם ?פלשים מלבנון
.לא, לא, לא ממש
?בכל זאת
.לא
?ביירות, סברה ושתילה
?מה עם סברה ושתילה
מה "מה עם סברה ושתילה"? אתה ?היית כמה, 100 מטר מהטבח
.‏200, 300. לא. אני אגיד לך .את האמת, זה לא בסיסטם שלי
.לא בסיסטם שלי
?אין לך אף פעם פלשים מלבנון ?לא חלומות, לא זיכרונות
?אתה אף פעם לא חושב על זה .לא, לא. לא-
?אתה תהיה בסדר, אה ?נראה לך? -בטוח. -בטוח-
.בטוח, אני אחשוב על משהו
.בטוח? -כן, אני בטוח .יאללה
הפגישה עם בועז .2006 התקיימה בחורף
,באותו הלילה בפעם הראשונה ,אחרי יותר מ-20 שנה
חטפתי פלשבק נוראי .ממלחמת לבנון
,לא סתם מלבנון, ממערב ביירות ,לא סתם מביירות
מהלילה של הטבח במחנות .הפליטים סברה ושתילה
.קרה משהו? שש וחצי בבוקר
אתה יודע איך זה. לכל אחד יש .חבר עו"ד, חבר רופא וחבר מטפל
ולפעמים אתם צריכים .לשלם את המחיר
כן, אבל לחבר עו"ד שלך אתה .לא היית בא בשש וחצי בבוקר ככה
חבר עו"ד שלי חוסך לי .פי עשר יותר כסף
אתה יודע, יש דבר אחד .שאני לא מבין
איך יכול להיות שהייתי צריך את החלום של בועז
,עם הכלבים המשוגעים שלו
?בשביל להפעיל את הזיכרון שלי .משהו שהוא חיצוני לחלוטין
,עכשיו .הזיכרון זה דבר מאוד מעניין
אני אספר לך איזה ניסוי שידוע .בפסיכולוגיה
לקחו קבוצה של אנשים והראו להם .‏10 תמונות מהילדות שלהם
תשע תמונות היו תמונות אמיתיות מחוויות ילדות שלהם
.ותמונה אחת הייתה מזויפת
לקחו את הדמויות שלהם ושתלו .אותם בלונה פארק שהם לא היו בו
‏80% מהאנשים זיהו מיד את
את עצמם בתמונה שהם לא היו בה .בכלל. -כן. -הם זיהו את עצמם
ה-20% היותר נורמלים שלא זכרו
הלכו הביתה, החוקרים אמרו .תחשבו אולי תיזכרו
,הם חזרו עם התמונה .אמרו נזכרנו
,היינו בלונה פארק ,היינו עם ההורים בלונה פארק
.היה לנו יום נהדר
.הם נזכרו ובנו לעצמם את החוויה
.הזיכרון הוא דבר דינמי, הוא חי
וגם אם חסרים פרטים ויש חורים ,שחורים באמצע
הזיכרון בונה את עצמו עד שיש היזכרות מלאה
.במשהו שלא קרה בכלל
אז מה שאתה אומר בעצם שההזיה שלי על הטבח
?זה כמו התמונה בלונה פארק ?זה לא קרה באמת
?אני המצאתי את זה ?אין לזה שום אחיזה במציאות
אני לא יודע, אבל אפשר ?לבדוק את זה, לא
,מי היה אתך שם? -היה איתי, כרמי .אתה זוכר אותו מהתיכון
והיה איתי עוד בן-אדם .שאני לא מזהה בכלל. -או-קיי
אז לך תשאל את כרמי .מה הוא זוכר. -הוא בהולנד
.הוא כבר 20 שנה בהולנד
,או-קיי, סע להולנד ותשאל אותו .אם זה חשוב לך, אם זה מעיק עליך
זה לא נראה לך קצת מסוכן שאולי אני אגלה על עצמי דברים
?שאני לא רוצה לדעת .לא-
,נראה לי שאתה תגלה דברים ,וזה חשוב לך לדעת
,דברים שאתה רוצה לדעת ואתה לא תעבור את הגבול של
אתה לא תיכנס למקומות .שאתה לא רוצה להיכנס
יש מנגנון אנושי כזה שחוסם אותך מלהיכנס לאזורים אפלים
.שאתה לא רוצה להיכנס אליהם
אתה תגיע בדיוק לאן שאתה .צריך להגיע עם הזיכרון
?אתה רואה את כל זה
.כן
.כל זה שלי
כל זה? -מהעצים שם .עד הנהר בצד השני
?כל זה שלך .כן, והבית-
.זה איזה 40 דונם
.כל זה מלמכור פלאפל .כל זה מלמכור פלאפל. -ואללה-
.בוא, בוא תראה
?כמה פלאפל מכרת .שלוש שנים הספיק-
בתחילת שנות ה-90 היה לי איזה .דוכן קטן באוטרכט
זה היה אז טרנדי כל העסק הזה ,של הטבעוני, אתה יודע
.טחינה, חיטה מלאה
עכשיו תחשוב, פלאפל, זה גם .טבעוני וגם אוריינטלי. -כן
,אנשים חשבו תהיה פיזיקאי .תהיה מדען אטום
?איזה אנשים בדיוק
,לא יודע, ההורים שלי .ההורים שלך, אנשים שלמדו אתנו
,חשבו שעכשיו נגיד בגיל 40 ומשהו
.כן. -אתה כבר תהיה מועמד לנובל
בגיל 20 כבר לא .יכולתי להיות שום דבר
,קר לך? -קר לי, קר לי .אני מת מקור האמת
.מת מקור. -בוא, בוא ניכנס
?כל זה צריך ללכת ברגל .כל זה? -בוא, בוא
אתה יודע, זה מצחיק ?שהופעת עכשיו. -למה
שצלצלת, יצאתי בדיוק ,עם הבן שלי תומס
,אתה יודע ,הוא עכשיו כבר בן 7
והוא יצא עם רובה פלסטיק ,החוצה לשחק
ותוך כדי הוא התחיל לשאול אותי .כל מיני שאלות
איפה הייתי בצבא ואם יריתי פעם .בבן-אדם
.ירית? -אני לא יודע אתה
,בוא, בוא ניכנס, בוא ניכנס .יהיה לנו יותר חם
תגיד, אכפת לך שאני אצייר אותך ?פה עם הילד שלך בשלג, משחקים
.לא, לא, לא אכפת לי בכלל .צייר כמה שאתה רוצה
?אני הולך לקרוא לו, טוב
כל עוד אתה מצייר ולא מצלם .זה בסדר
כמה שזה נשמע מדהים, הגענו .למלחמה הזאת על סירת האהבה
Love Boat ,כזו קטנה, אתה יודע
שהצבא שכר או החרים .או אלוהים יודע מה
בכל מקרה, הם עשו את זה בשביל .להטעות את האויב
.להגיע מהים במפתיע
,מה ז"א Love Boat?
,עם כל הפינוקים וג'קוזי ברים ו
?כאלה
בדמיון שלי כן, אבל האמת .כנראה הייתה אחרת
אחרי שנים הסבירו לי שזה בסך הכול היה
ספינה של הצבא, של הקומנדו הימי .אני חושב, לא יודע
18 אז נראית לי בגיל ,מאוד נאור כזה
לא נראה לי שזה יהיה לך .חשוב להיות פייטר
האמת שזה היה לי חשוב .מבחינה מאוד פרוזאית
אני חייתי בתחושה שכולם סביבי מזיינים כמו שפנים
,ורק אני ?איך אני אגיד לך את זה
נרד" לבנבן, זוכה בתחרויות" .שח-מט ומתמטיקה
,רק אני יש לי בעיה בגבריות ?אתה מבין
.אז הייתי חייב להוכיח לכולם
,להיות יותר פייטר, יותר ערס ?יותר גיבור. -ואללה, והצליח לך
.האמת שכן
,הרגשתי שאני חזק, שיש לי יכולת ?אתה מבין
הנה, מתחילה המלחמה ומעלים ,אותנו על האנייה המזוינת הזאת
Love Boat -ה .עלק
?ואני... -אתה מה .אני מקיא כמו חזיר-
אני רק חושב מה יחשוב עליי האויב ,כשהוא יראה אותי ככה
.כמו איזה סמרטוט
.ואז אני נופל על הסיפון ונרדם
.תמיד אני נרדם כשיש לי פחדים
.עד היום אני כזה .נופל לשינה והזיה
,ככה אני שוכב על הסיפון מעולף
אני חולם על הרגע שבו .סוף סוף מגיעה אישה
.ולוקחת אותי בפעם הראשונה
,ממול אני רואה את החברים שלי
את החברים הכי טובים שלי .נשרפים לי מול העיניים
.איפה? -שם על האנייה
,אני מתעורר לקראת הנחיתה
האור מתחיל לעלות .ואנחנו נכנסים לתוך העיר
?איזו עיר .מאיפה אני יודע איזו עיר-
.צידון אני חושב, אני לא יודע
עכשיו מהלחץ והפחד, אנחנו יורים .כמו מטורפים
?על מי אתם יורים ?מאיפה אני יודע על מי-
אני רואה מרצדס כחולה ישנה ,יורדת ככה ברחוב
,וכולם משחררים עליה בשיגעון ?אתה מבין
,שנתיים של אימונים, והפחד .והפחד הבלתי נשלט הזה
ואחרי זה שקט. השקט של ה
.השקט הנורא של המוות
,עכשיו כשהבוקר עולה
אתה מסתכל .על כל ההרס הזה שעשית
.בלי שיש לך מושג איפה אתה
ובתוך האוטו ?מה באוטו-
בתוך האוטו הגופות .של המשפחה
?תגיד לי, בשביל מה באת אני? אני-
.אני איבדתי את הזיכרון ?מתאונה-
?ממה? -מתאונה ?הייתה לך תאונה
?איזו תאונה
,לא יודע, תאונה, תאונת דרכים ?תאונת עבודה
לא, איזו תאונה, אני
כל התקופה הזאת של ,המלחמה בלבנון
.אני פשוט לא זוכר משם שום דבר
.ויש לי רק תמונה אחת משם
ואיך שהוא אתה נמצא .בתמונה הזאת
?איזו תמונה
?אתה היית איתי שם
קשה לי להגיד לך. -מה זאת אומרת ?קשה לך להגיד לי? היית שם
אני לא יודע, לא... לא זוכר .שום דבר שקשור לטבח
,אבל היית... היית שם .היית בביירות בזמן הטבח
.הייתי, הייתי, אני זוכר שהייתי
את הפריצה לביירות אני לא אשכח בחיים, אבל... טבח
?איך אתה אומר .טבח זה לא בסיסטם שלי
.ואללה, טבח
ואז זה קרה, במונית בדרך לשדה התעופה באמסטרדם
פתאום בום ונפתח לי .הזיכרון מהמלחמה
,לא הזיה, לא תת מודע .לא חלום
,זה היום הראשון של המלחמה ,19 אני בקושי בן
,עוד לא התחלתי להתגלח
,אנחנו נוסעים על הכביש
מצד אחד פרדסים מצד .שני הים ואנחנו יורים
,לא יודע על מי, פשוט יורים .יורים כמו משוגעים
.עד הערב אנחנו יורים
בערב אנחנו עוצרים, בא אליי קצין בכיר אומר לי
אתה, קח את כל הפצועים" ,וההרוגים שהיו לנו פה
".תעמיס אותם ולך תשפוך אותם"
,לשפוך אותם?" אני שואל אותו" ."כן, תשפוך אותם"
איפה אני אשפוך אותם?" -"מאיפה" "?אני יודע איפה תשפוך אותם
פשוט תיקח אותם" .ותשפוך אותם
אולי תשפוך אותם איפה" .שיש אור גדול
שם בד"כ שופכים" ".את הפצועים
וככה אני מוצא את עצמי .חוזר כל אותה הדרך
,אני שלא ראיתי שבר פתוח מימיי ,בקושי שטף דם ראיתי
פתאום אני מפקד על נגמ"ש .מלא בפצועים והרוגים
.מחפש את האור הגדול .הישועה משמים. אור גדול מאוד
מה לעשות? מה לעשות? למה אתה ?לא אומר לי מה לעשות
תירה. -על מי? -מאיפה אני יודע .על מי, פשוט תירה
?לא יותר טוב להתפלל .תתפלל ותירה-
בסוף הוא מגיע, אור גדול .של מסוקים, ממש הילה
אנחנו מתקרבים אל האור וכשאנחנו .מגיעים, הכול מלא גופות ופצועים
ואנחנו שופכים את שלנו באופן .מכני, כאילו לא היינו שם בכלל
.מסובבים את הגב ונוסעים חזרה
האמת שביום הראשון של המלחמה אני פיניתי את כל ה
פצועים וההרוגים שהיו לי ,על הטנקים בכביש החוף
ואני מחפש אנשים .שהיו איתי שם
יכול להיות שאני פיניתי ?את החבר'ה האלה שלך
,תשמע, זה נשמע לי הגיוני אנחנו היינו באזור ה
.כביש החוף, בגזרה המערבית .כן. -יכול להיות-
?ואתה מזהה אותי פה, משם
.לא
.האמת שגם אני לא .גם אני לא מזהה את עצמי
.צלם, חייך
,עברנו את הגבול מראש הנקרה
הרגשנו כמו שאנחנו נכנסים לאיזשהו
טיול, הצטלמנו לפני וסיפרנו בדיחות וסיפורים
והיה לנו קצת זמן ככה להשתעשע .לפני היציאה
.לבנון, בוקר טוב"
מי ייתן ולא תדעי מכאוב"
".לבנון, בוקר טוב"
,נסענו, הנוף היה מקסים .עצים מסביב ובתים פה ושם
וממש נוף ציורי כזה נחמד פסטורלי ,והנסיעה הייתה נסיעה איטית
,אני הייתי בחוץ, יחד עם המפקד .עם הראש בחוץ כמובן, נהנה מהנוף
,חלומותייך יתגשמו"
.סיוטייך יתאדו"
"... כל חייך הם ברכה"
,כשאנחנו נמצאים בטנק .אנחנו מרגישים מאוד בטוחים
,הטנק עצמו זו מכונה מאוד כבדה .מאוד סגורה
ידענו שאם אנחנו נמצאים בטנק .אנחנו מוגנים
את נקרעת לגזרים"
מדממת בזרועותיי"
,אהבת חיי"
.חיי הקצרים"
.תקרעיני לגזרים"
"... מדמם"
,הרגשנו פתאום שהמפקד לא מגיב
,לא שמענו ממנו .לא ראינו אותו בקשר
.הוא עומד לידך ,הוא עומד לידי, כן-
ואני רואה את הראש שלו פשוט
.מוטל קדימה
.נכנסתי מיד פנימה וראיתי שיש דם .יש דם בטנק
ראיתי, ראיתי שהדם מגיע .מהצוואר שלו
?ואתה אמור להחליף אותו .אני אמור להחליף אותו, כן-
,הטען אמור להחליף אותו
,ולא תפקדתי באותם הרגעים .כמו שאני אמור לתפקד
הכנסנו את הראשים פנימה
ולא חשבנו בכלל להחזיר אש .לשום מקום
אחרי דקה או שתיים .שמענו עוד פיצוץ
כל אחד פשוט תפס את עצמו .והוציא את עצמו מהטנק
,איך שהוא היה, בלי נשק .בלי שום דבר
,מי שהצליח .מי שלא נהרג בטנק
רצתי בצורה... במהירות עצומה .בצורה של זיגזגים לכיוון הים
,כל המחשבות שלי היו נתונות שזהו .זה הסוף שלי, הם תכף יבואו
כי בטוח הם ראו אותי רץ לשם ו הם בטח תכף באים ואני
,זהו, מחכה בעצם .לסוף שלי שם
וזהו, כל מה שאני רואה, זה רק המבט שלי מופנה לאותם
לאותו בניין שיורים ממנו ולמ"פ שאולי איך שהוא ינסה
,להגיע קרוב יותר .כי הוא היה די מרוחק
אני לא יודע מה הביא אותו, אבל .הוא פשוט התחיל לסגת אחורה
,הרגשתי שאני נשארתי לבד .בלי כוחות שלנו
,חשבתי על האימא ,איך האימא תגיב
,כי אני יודע שהאימא מאוד רגישה .מאוד קשורה אליי
תמיד הייתי זה שהיה יד ימינה של ,אימא, ואימא תמיד סמכה עליי
ואני זה שעוזר בבית ו .כמו הבן הבכור
.הצצתי, רציתי לראות מה קורה
,ואני ראיתי אותם מדברים, צוחקים ,מעשנים סיגריה
והתפלאתי שהם לא, בכלל לא .לא מסתכלים לכיוון שלי
אחרי מספר הצצות כאלו ,לכיוון שלהם
הבנתי שהם כנראה חשבו שכולם .נהרגו באותה מתקפה שהם תקפו
,וזהו, ואמרתי, טוב ,אני עכשיו מחכה עד לחשכה
.ודווקא זה מקום טוב להסתתר בו
,לא יודע מה גרם לי לעשות את זה .אבל אמרתי, אני נכנס לים
,שחיתי פנימה, אמרתי אני לא אשחה קרוב מאוד
כדי שלא יראו אותי, אז ממש .שחיתי פנימה לתוך הים
וכשראיתי שאני כבר די בפנים .אז התחלתי לשחות דרומה
?איך הים היה
,הים היה מאוד שקט, רגוע .כמעט ולא היו גלים
,ובאותם רגעים הרגשתי שקט .אני הייתי לבד והים
,הרגשתי שלווה ,שהים הוא מאוד רגוע והוא איתי
,מצד שני הרגשתי פחד עצום פחד עצום ש
שאו שאני... הכוחות שלי ייגמרו ,ואני אטבע
או שמישהו יזהה אותי .ויירה לעברי ויחסל אותי
,תוך כדי זה שאני שוחה ,בשלווה הזו הפסטורלית
אני פתאום שומע רעש כזה עצום ואני מרגיש
שהמים סביבי עוטפים אותי .במין זעזוע כזה
,זה הרעיד גם את הגוף שלי .פחדתי נורא
ראיתי איזה שהם אורות מרחוק ,ואמרתי
אני, זה היעד שלי עכשיו להגיע .לשם, אולי זה הכוחות הישראלים
ושחיתי ואז הרגשתי שהכוחות שלי .פשוט נגמרים, פשוט נגמרים
לא יכולתי, לא יכולתי יותר .להזיז את האברים
,למרות זאת איכשהו .איכשהו הגעתי לחוף הים
והתחלתי ללכת ושמעתי פתאום .קולות בקשר, קולות בעברית
ואז ממש כאילו הרגשתי ש למרות האפיסת כוחות הזו
.אני חייב להגיע לשם
למרבית הפלא הגעתי דווקא לגדוד .שבעצם נטש אותי
אחרי שחזרתי לגדוד הרגשתי שאני
לא שנטשו אותי, אלא שאני נטשתי .את החברים איך שהוא
הרגשתי תמיד שמסתכלים עליי כאילו אחד כזה ש
,שלא הצליח, בוא נגיד ככה לעזור לחברים, להינצל
"וגם כל הקטע הזה של "מין ,כזה ברחתי משדה הקרב, בוא נגיד
.ברחתי והצלתי את עצמי .הרגשתי פה ושם אי נעימות כזו
,אני גם התנתקתי מהמשפחות אני בהתחלה הלכתי ביום השנה
לקברים וזה, ומהר מאוד ?לא רציתי להיות שם. -למה
,לא רציתי לחזור לאותם הרגעים .רציתי לשכוח מזה
וזה תחושות שאתה עולה אל הקבר נגיד, של האחרים זה תחושות
של אשמה, אני מרגיש תחושות של אשמה שאני עולה לקבר של מישהו
,שהיה איתי ולא עשיתי מספיק .לא עשיתי מספיק
לא הייתי אחד כזה כמו באמת גיבור כזה שמסתובב עם נשק והולך
.ומציל את כולם. לא... זה לא זה .זו לא הדמות הזו
.כל יום הפצצתי את צידון"
בין פטריות עשן ואור ראשון"
.יכולתי גם לחזור בתוך ארון"
".כל יום הפצצתי את צידון"
חודש אחרי שרוני דייג שחה ,הביתה בשלום
הצבא כבר התמקם חזק .ברצועת החוף שממנה נמלט
כל הזמן אמרו לנו שתכף .פורצים לביירות ושכולם ימותו
,אבל אנחנו, אנחנו היינו בים .המוות לא כל-כך העסיק אותנו
.לי אישית הייתה בקתה מעצי בננה
,וכשאני נזכר בתקופה הזאת
כל מה שמציף לי את הגוף זה .ריח נוראי של בושם בשם פצ'ולי
בושם שהיה שיא האופנה .80-בתחילת שנות ה
,אבל בשביל פרנקל ,השותף שלי לבקתה
,פצ'ולי לא היה סתם בושם .זה היה דרך חיים
.פצ'ולי. -פצ'ולי ?איך משתמשים-
?איך? תראה לי איך
,מזליפים טיפה .ממש ככה, ככה
גמרנו. אין מצב שחייל .יפספס אותך בחיים
.אני זוכר את עצמי הולך. -כן ,והחיילים שלי שואלים אותי-
.תגיד, פרנקל, אתה הולך מהר .אתה זוכר? הייתי... -כן
.ארנבת קטנה
?מה עושים
,אתם תמצאו אל תדאגו. בחושך ,בלילה, אין מצב שהיו מפספסים
זה ריח כל-כך חזק בשדה מה שנקרא, שאין מצב שהם זה
אני משתמש בו אגב .עד היום
.כל יום הפצצתי את ביירות"
,יצאתי חי, יכולתי גם למות"
.כל יום הפצצתי את ביירות"
בלחיצה קלה גמרנו"
.על אנשים שלא הכרנו"
.הרגנו בטח כמה בטעות"
.יצאתי חי, יכולתי גם למות"
".כל יום הפצצתי את ביירות"
,השגרה הייתה בנויה .סדר יום
,קמים בבוקר
מכינים על המחבתות .שם את הארוחת בוקר
.זה לוף עם ביצים
.על הים? -על הים
,נכנסים לטבילה, חוזרים, אפודים .ויוצאים לתפוס מחבלים
."מישהו צעק לי "פרנקל
,עומד ילד עם אר-פי-ג'י .נער כזה
?תגיד פרנקל, אני הייתי שם ?איזו שאלה-
,הגעת איתי לקורס מ"כים .היית איתי בכל מקום שהייתי בו
.אז גם שם הייתי? -גם שם
.אה, חשוב לדעת .ברור שהייתי שם. -כן. -או-קיי
יכול להיות שאני הייתי בכזה ,אירוע דרמטי בחיים
?ואני לא זוכר אותו בכלל
זה מצבים דיסוציאטיבים. שבן-אדם ,נמצא באיזו שהיא סיטואציה
אבל הוא מרגיש שהוא מחוץ .לסיטואציה
.למשל בחור שהיה צלם חובב
,'83-אני שואלת אותו ב ?איך עברת מלחמה כזו קשה
,אז הוא אומר, תראי .זה יחסית היה פשוט
אני התייחסתי לזה כמו אל איזה ,טיול מורחב ואמרתי
,ואו, איזה סצנות יש פה .מדליקות כאלה
,יורים ופגזים ונפגעים וצעקות
וכל הזמן הסתכלתי על זה כאילו דרך עין של איזו מצלמה
.מדומה כזאת
עד שהייתה איזו התרחשות .שכאילו המצלמה נשברה
הוא אמר, תראי, הייתה איזה .סיטואציה שמאוד הייתה קשה לי
הגענו לאזור של .אורוות הסוסים בביירות
.להיפודרום. -להיפודרום
וראיתי שם המון גופות של
גוויות של סוסים ערביים אצילים ,שחוטים, והוא אומר
הלב נקרע, הוא אומר, מילא מלחמה ,אנשים עושים את זה לאנשים
אבל הסוסים המקסימים האלה ?מה הם עשו
איזה חטא היה להם שהם הצטרכו ?לסבול את זה
והערמות של הסוסים היו נורא נורא .קשות לשאת
והמנגנון הזה שהוא השתמש בו כל הזמן להיות מחוץ לתמונה כאילו
שהוא מסתכל על סרט המלחמה ,אבל הוא לא באמת משתתף
.היה מנגנון ששמר עליו
,וברגע שהוא נגרר לתוך התמונה
הוא כבר לא יכול להגיד ."זה לא קורה לי"
.זה באמת קורה לו
וזה קורה על ידו והדברים .המזעזעים האלה... ואז הוא השתגע
אתה אמרת קודם שאתה לא זוכר את השהות בפרדס
.כשהיו שם ילדי האר-פי-ג'י
אתה זוכר דברים אחרים ?מאותה תקופה
?שבאת הביתה ?שיחות עם החבר'ה
היו איזה אירועים אחרים שמזכירים ?לך את התקופה הזאת
או שאתה זוכר קטעים ?אחרים מהתקופה
.כן, אני זוכר לפרטי פרטים
?מה למשל
,נגיד את כל היציאות הביתה .אני זוכר לפרטי פרטים
אני זוכר כשהייתי ילד קטן ,אולי בן 10 והייתה מלחמה
.הכול היה משותק ,כל האבות היו בחזית
וכל הילדים ישבו עם האימהות ,בבתים סגורים, עם חלונות סגורים
,ותריסים סגורים ,ואורות סגורים
וחיכו שיעבור מטוס ויפיל פצצה .וכולם ימותו
.אף אחד לא חלם על לצאת מהבית
ועכשיו אני יוצא הביתה פעם ,ראשונה אחרי שישה שבועות בלבנון
ואני רואה שהחיים ממשיכים .כאילו כלום
אבל אני יש לי רק מטרה .אחת ביציאה הזאת
להחזיר את חברה שלי יעלי, שעזבה .אותי רגע לפני שהכול התחיל
מה, אתה לא זוכר איך .היינו עושים את זה? -לא זוכר
.פה קצת ספרייט, תן גם פה ומוכן? ו
.שתה
דברים מתחילים לחזור אליי, עשיתי .סיבוב, פגשתי אנשים שהיו איתי
.יש לי כבר כמעט את כל התמונה ?איפה אתה עכשיו-
,יש לי את היום הראשון של המלחמה .יש לי את המצור על ביירות
זוכר ששבוע לפני זה ?יעלי זרקה אותך
?איך אתה זוכר כזה דבר
אתה יודע שאני שנים ?הייתי מאוהב בה גם כן
.לא, האמת שאני לא יודע .כן-
?מה קרה? מה אתה מתעצבן .עברו כבר 20 שנה
.כן בטח, לא מתעצבן, בטח
,מה קרה? לך לפחות היה את הבית .את המשפחה
?איזה בית? איזו משפחה .אתה יודע
.בית הוא אומר לי
אבא שלי, הוא
?בשביל לנחם אותי, כן הוא סיפר לי איך במלחמה שלו
,במלחמת העולם השנייה
החיילים הרוסים בסטלינגרד קיבלו .‏48 שעות בבית אחרי שנה בחזית
,הם עלו על הרכבת .הגיעו הביתה, ירדו על הרציף
נתנו נשיקה לבחורות שלהם ,והבינו שהזמן נגמר
עלו חזרה על אותה רכבת ?חזרו לחזית. הבנת
.הוא חשב שזה ינחם אותי .בכל מקרה, הוא צדק אבא שלי
,כי 24 שעות אחרי שיצאנו .קראו לי חזרה
טוב אתה יודע, אז, אז התחיל .הטרנד הזה של מכוניות מתפוצצות
.זה טרנד חזק, עובד עד היום .עד היום. עובד פיצוץ-
.פיצוץ
,עובד פיצוץ. בכל מקרה
הגעתי לאיזו וילה .במבואות ביירות
,ככה וילה הכול כלי זהב, כיורים .שיש, ברזי זהב, מה שאתה רוצה
,יושב שם איזה קצין מולו יש מסך טלוויזיה
והוא לא מסתכל עליי, הוא כל הזמן אומר לנהג שלו
.תעביר, תעביר
שלום גברת, אני פה ?בעניין הנזילה, איפה זה בדיוק
.פה למטה
?את רואה את הכלי שלי במקרה ?איזה כלי-
.הגדול, הארוך
אוו..זה יותר עמוק ממה שחשבתי
.תעביר תעביר
.הופ, הופ, הופ, הופ, תעצור
ערב טוב, אני עומדת לגרור .את המרצדס האדומה
.רק רגע, אני פורק סחורה
ותוך כדי שהוא מחליף לו קלטות ,הוא אומר לי
,תשמע .יש התראה מה זה חמורה
צריכה להגיע מרצדס אדומה ?ולהתפוצץ על החיילים שלך. -נו
.תגיע מרצדס, תפוצץ אותה ?כל מרצדס אדומה-
?תגיד, אתה אידיוט או מה
?נו, והגיעה מרצדס
כל הלילה ישבנו וחיכינו שתגיע מרצדס ותתפוצץ עלינו
.ויקרה משהו איום ונורא
.ואז לפנות בוקר צלצול טלפון
.באשיר מת .איזה באשיר? -באשיר ג'ומייל-
,הנשיא הנבחר של לבנון, אח .בן ברית, נוצרי, משלנו, מת
.רצחו אותו
תעיר את כולם, תוך שעתיים .אתם בביירות
ואני לא זוכר הרבה מהטיסה ,למערב ביירות
אני רק זוכר שהיו לי כל הזמן .מחשבות אובססיביות על המוות
כי חברה שלי יעלי עזבה אותי ,בדיוק שבוע לפני כן
,וכל מה שרציתי זה למות ,בשביל לנקום בה
בשביל שהיא תצטרך להישאר עם הרגשות אשם שלה
.עד סוף החיים
,וככה עוד אני מפנטז על המוות .אנחנו מתחילים להתקרב לביירות
ואתה רואה עיר עם מלונות ועם ים .ועם התרוצצות של אנשים
אנחנו נוחתים בשדה תעופה .בין-לאומי
אנחנו אמנם באים עם ,הליקופטר צבאי
אבל יש שם מטוסים של ,אייר פרנס ושל טי-דבל-יו-איי
,ושל בריטיש ארווייז
ולאט לאט משתלטת עליי .התרגשות כזאת של נסיעה לחו"ל
.התרגשות פנימית בכל הגוף
באיזה שהוא שלב התנתקתי .ועליתי אל תוך הטרמינל
,ומצאתי את עצמי בסוג של טריפ .באיזה סוג של הזיה
כאילו אני עכשיו ,בטרמינל בין-לאומי
ואני רק צריך לבחור לאן אני רוצה .לקחת את החופשה שלי
ואני עומד מול לוח טיסות כזה .80-משנות ה
,ואני אומר לעצמי, או-קיי .עכשיו רק תבחר
.ואני רואה 14:10, לונדון .‏15:20 פריז
.‏16:00 ניו-יורק
ואני ממשיך להסתובב בטרמינל ,ויש שם חנויות, דיוטי-פרי
חנויות של תכשיטים, חנויות .של טבק, חנויות של אלכוהול
,ועוד אני בתוך הטריפ הזה .פתאום אני מתחיל לקלוט מה קורה
אני רואה שמבעד לחלונות כל המטוסים שראיתי מקודם
,של טי-דבל-יו-איי ושל אייר פרנס .הם מופצצים, הם שלדים של מטוסים
,והחנויות, החנויות ריקות ,בזזו אותן כבר מזמן
?ולוח הטיסות ,לוח הטיסות הזה תקוע אולי
.אולי ארבעה חודשים הוא תקוע
ואז אני מתחיל גם לשמוע .את הסאונד, את הקולות
אני מתחיל לשמוע את הירי ,של הפגזים אל תוך העיר
.את ההפצצות של חיל האוויר
,אני מתחיל להבין איפה אני נמצא
אני מתחיל לפחד .ממה שהולך לקרות
התחלנו ללכת משדה התעופה .אל תוך העיר
,מעלינו מלונות ענק רבי קומות .ולצדנו הים
אנחנו הולכים על משהו כמו .הטיילת, ומתקרבים לצומת גדול
כשבאיזה שהוא שלב
התחילו לצלוף עלינו מהקומות העליונות של המלונות
בלי שאנחנו רואים מאיפה .זה בא לנו, מי יורה, מה יורה
כשבאמצע הצומת שכב לנו ,איזה פצוע
אבל בכלל לא היינו מסוגלים .להגיע אליו מרוב פחד
.פחד מוות
,ובתוך כל הגיהינום הזה
מגיע לשם העיתונאי ההוא .מהטלוויזיה, רון בן-ישי
הולך זקוף בין הכדורים כמו איזה .סופרמן, הולך כאילו כלום
כדורים מסתובבים בסלאלום ,מעל הראש שלו
ולפניו זוחל צלם על ארבע רועד ,מפחד, עם קסדה
.הוא לא רואה ממטר
.זה היה מחלף כזה גדול
מחלף שהפיתול שלו יורד ,ונכנס לרחוב חמרה
.ברובע חמרה במערב ביירות
,אני זוכר את האוושות את הוויש של ה
הם ירו אר-פי-ג'י בכמויות... וזה .נשמע כמו מטווח חצים אינדיאני
פצצת אר-פי-ג'י עד שהיא מתפוצצת כשהיא עוברת על ידך
.היא עושה ויש כזה
ואתה שומע, זה לא פיצוץ אלא אתה .שומע את הווישים האלו
,ואתה שומע את הנתזים של הקירות ,ובתוך כל זה מלמעלה
,מהמרפסות למעלה ,עומדים אזרחים
,כולל ילדים, נשים, זקנים
ומביטים כאילו מתחתיהם .מתנהל סרט
יורים מכל הכיוונים לתוך ה .לכיוון שלנו
.אי-אפשר לעבור שם .אי-אפשר לעבור שם
עכשיו אתה זוכר שאני הייתי .מאגיסט כל השירות הצבאי שלי
ובקורס קצינים אתה לראשונה ,בחיים אומר
טוב נו, אחרי כל-כך הרבה זמן .להיות עם מאג, בוא נחליף קצת
.קיבלתי גליל
ובשלב הזה שיורים עלינו ,מכל הכיוונים
,לראשונה אתה מבין, אני מבין שאני לא יורה בגליל כמו שאני
חסר לי מה שאני רגיל אליו .כל השירות הצבאי שלי
,ואני אומר לארז .ארז, תעשה טובה
.תן לי את המאג
אני לא עובר את הרחוב הזה ,עם הגליל, תן לי את המאג
.ואנחנו עוברים את הרחוב הזה
.אני יורה טוב במאג
,הוא אומר לי ?פרנקל תגיד, השתגעת
,יורים עלינו עכשיו .תפסיק לבלבל את השכל, תירה
.אז יורים
באיזה שהוא שלב ידעתי שצריך .לעשות פה מעשה חריג
,תפסתי אותו, אמרתי לו .תקשיב ארז, תן לי את המאג
תן לי את המאג או שאני .לוקח לך אותו
,ואני לא יודע אם זה נצח או דקה
אבל אני רואה את פרנקל בצומת ,וים של כדורים שורקים סביבו
מכל הכיוונים. ואני רואה איך במקום לרוץ לצד השני של הצומת
,הוא מתחיל לרקוד פתאום .הוא ממש בטרנס
הוא מראה להם שהוא בכלל ,לא מתכוון לצאת מהצומת
.הוא רוצה להישאר שם לנצח
הוא רוצה לרקוד ואלס ,בין הכדורים שלהם
כשסביבו התמונות הענקיות ,של באשיר
,וכל זה בזמן ש-200 מטר ממנו
המאמינים של באשיר מתכוננים .לנקמה הגדולה
מתכוננים לטבח במחנות הפליטים .סברה ושתילה
אני, הזיכרון שלי מתחיל .לחזור אליי
.פגשתי אנשים, שמעתי סיפורים
שמעתי סיפורים על עצמי .שלא האמנתי
?ואללה. מה חסר לך
רק היום הזה של הטבח במחנות .פליטים, חוץ מזה יש לי הכול
?אני אגיד לך את האמת
אני לא יודע למה כולם כל-כך התפלאו
.שהפלנגות האלה עשו את הטבח
אני קלטתי את הפלנגיסטים האלה .מההתחלה, את האכזריות שלהם
אני זוכר בתקופת המצור על ביירות ?שהיינו בבית מטבחיים. -במה
בית מטבחיים זה מגרש גרוטאות כזה שהם היו מביאים אליו
את כל הפלסטינאים, חוקרים אותם .ורוצחים אותם אחר כך
זה היה ממש כמו להיות .על אל-אס-די, המקום הזה
הם היו מסתובבים שם עם חלקי גופות של הפלסטינאים
שהם רצחו, בתוך צנצנות .של פורמלין
יכולת לראות שם אצבע בתוך .צנצנת, עין בתוך צנצנת
.מה שאתה רוצה
כל הזמן הם היו מסתובבים .עם תמונות של באשיר עליהם
,תליון באשיר, שעון באשיר .זה באשיר, פה באשיר
?האיש הזה... איך אני אגיד לך
הוא היה בשבילם .מה שדיוויד בואי היה בשבילי
,כוכב, אליל, חתיך על .מרשים
אני חושב שהייתה להם אליו .אפילו אהבה ארוטית
.אשכרה ארוטית
עכשיו אתה מבין? האליל הזה .אמור להיות מלך
כן, הנה אנחנו באים ,וממליכים אותו בשבילם
.למחרת באים ורוצחים להם אותו
מה, זה היה ברור שהם ינקמו .את המוות שלו בצורה חולנית
?מה אתה מצפה .רצחו להם את האישה
,זה רצח על כבוד המשפחה .זה עמוק
.תגיד, בשביל מה חזרת
אז זהו, שאני עדין תקוע עם ,ההזיה הזאת של הטבח בים
.ואתה נמצא שם איתי
.בואנה אתה לא נורמלי
?אתה פסיכי לגמרי, אה
?איזה ים? איזה ים ?על מה אתה מדבר
?מי יכול להיות בים באותו לילה ?מה אתה מדבר? איזה ים
תשמע, אני הגעתי לאיזה ."סוג של "דד-אנד
אני לא הצלחתי למצוא מישהו .שהיה איתי בזמן הטבח
לא הצלחתי למצוא זיכרון אחד אמיתי של מישהו אחר
שאני מחובר אליו .מהימים של הטבח
כל מה שנשאר לי זה ההזיה
וגם הבן-אדם היחידי שהיה איתי בתוך ההזיה
מתנער מהאפשרות שהוא היה .הוא יהיה בתוך הזיה שלי
.לא, אבל היא אמיתית ההזיה .היא הזיה. -היא הזיה שלך-
?אתה רוצה שאני אפרש לך אותה .כן-
?מה זה ים בחלומות נניח ?מה זה-
.זה פחדים, זה רגשות .הוא מפחיד אותך
,זה מעסיק אותך רגשית הטבח .אתה היית שם, אתה התחככת בו
אבל אין לי לאן ללכת .עם זה יותר
תשמע, העניין שלך בטבח
קרה הרבה לפני .שהטבח עצמו קרה
העניין שלך בטבח הוא בכלל .מטבח אחר
העניין שלך במה שקרה במחנות .זה מה שקרה במחנות ההם
?ההורים שלך הרי היו במחנות .כן-
?היו באושוויץ .כן-
.זה משם, זה מהילדות שלך .6 הטבח הזה קרה אצלך כבר בגיל
אתה חי את זה. אתה חי את הטבח ,הזה, ואתה חי את המחנות האלה
והדרך היחידה אני חושב, זה שאתה .תלך תברר מה קרה שם באמת
?בסברה ושתילה. מה קרה שם לך תפגוש אנשים, תברר איך
?איך זה קרה? מי היה איפה .תברר את הפרטים
יכול להיות שדרך הפרטים ,האמיתיים
אתה תגיע להכרה ולזיכרון איפה .אתה היית ואיך אתה קשור לזה
אנחנו, באותו יום ניתבו אותנו .לאיזו שהיא עמדה מסוימת
.זה בעצם מעין גבעה הגבעה עצמה היא
גבול הגזרה המערבי .של מחנות הפליטים
,אני בעצם מהעמדה שלי מסתכל ,אני רואה אזור מיושב
.אזור של בתים
מדי פעם יורים עליי, מנסים לאתר .את מקורות האש, ויורים חזרה
ולאט לאט מתחילים להגיע ,כוחות פלנגות. ז"א חיילים
,מדוגמים, בגדים צבאיים שלנו .ישראלים, ונערכים מאחורי הטנקים
.בשלב מסוים קראו לי לתדריך .התדריך היה באנגלית
?ומה מסבירים בתדריך הזה
בתדריך עצמו אנחנו מקבלים בעצם הסבר
,שהם עומדים להיכנס לתוך המחנות .אנחנו החיפוי שלהם
,הם הולכים לטהר את המחנות
ואחרי שהם יגמרו ,לטהר את המחנות
.אנחנו ניכנס, ובעצם נשלוט באזור
?לטהר ממה .ממחבלים-
בבוקר התחילו להוציא .את כל האזרחים
.התחילו להוציא את כל האזרחים
ומתחילה לה שדרה ארוכה של האזרחים שהולכים לאורך הדרך
מתוך המחנות, והפלנגות מלווים ,אותם וכל פעם צועקים עליהם
,וצורחים עליהם .ומדי פעם יריות באוויר
,וככה אתה רואה נשים, זקנים ילדים, הולכים בשדרה לאט לאט
עד שהם מגיעים שם .לכיוון האצטדיון
,בדיבור בתוך הטנק עם החבר'ה
שאלתם את עצמכם, לאן יכול להיות ?שהם לוקחים אותם
?זה העסיק אתכם
לא במיוחד. כי גם במקומות אחרים ,שהיינו בהם
,כשהתחילו להיכנס לתוך המחנה אז כרזו לכל האזרחים, אמרו להם
?תצאו החוצה. למה ?כדי שכל... איך אומרים
מי שנשאר בפנים זה אומר .שהוא לוחם
,אז זה היה נראה די טבעי
ז"א טבעי לחלוטין שאתה עכשיו נכנס לאזור
,שיש בו אזרחים אתה אומר לאזרחים
,חבריה, אתם לא רוצים להיפגע .תצאו החוצה
באותו יום נסעתי לדוחא ,שהיא על שפת הים
.שבה היה המנחת הצה"לי
בדרך אני רואה פתאום הרבה זחל"מים של הפלנגות
,והם היו מאוד שמחים, צוהלים .נסעו קדימה לכיוון שדה התעופה
כשהגענו לשדה אני רואה שם מכר שלי, סגן אלוף בשריון אומר לי
"?שמעת מה קורה במחנות" והוא מצביע
אני ידעתי, הוא הצביע לכיוון .סברה ושתילה
"?אמרתי לו, "לא, מה קורה, מה
תשמע, אני לא ראיתי, אבל הולך" ".שם טבח נוראי, ככה מספרים לי
טובחים וסיפרו לי שהיו חבר'ה" שהוציאו אותם על משאיות
וראו שהם חרטו להם על החזה" .בסכינים, צלבים
,והם היו חבולים במצב רע מאוד"
והוציאו אותם במשאיות" ".לכיוון לא ידוע
ראינו איזה שהוא חייל פלנגות .שהולך עם איזה איש, איש מבוגר
,ובשלב מסוים שמענו את היריות .שמענו פק פק פק כזה
.שמענו יריות
עכשיו פתאום החייל הזה .חוזר לבד
,אז התחלנו לשאול אותו ?מה קרה? מה קרה כאילו
,עכשיו הוא לא ידע לדבר אתנו אבל התחיל להסביר לנו
.עם בום בום ועם אצבעות
והבנו מזה בעצם, שהוא ניסה ,שהבן-אדם ישתחווה לו
אז הוא לא השתחווה לו, אז הוא ,ירה לו בהתחלה בפיקות ברגליים
,אחרי זה שהוא לא השתחווה לו .ירה לו בבטן ובסוף ירה לו בראש
,יש איזה שלב שנופל לך האסימון .שאתה מחבר את הכול ביחד
שאתה אומר
יש משאיות נכנסות ריקות" ,יוצאות דחוסות
,יש ילדים ונשים יוצאים מהמחנה" ",יש דחפור שנכנס
?"ואז אתה אומר: "יש פה טבח
,יש דבר כזה שאתה אומר: "בואנה "?איך לא חשבתי על זה קודם
.כן, יש שלב כזה, בוודאי
השלב הזה אבל מגיע רק ברגע ."שהחיילים שלי אומרים: "ראינו
.הם ישבו על הטנק למעלה
והם טענו שהם ראו כרגע .שהעמידו אנשים ליד קיר וירו בהם
והם פתאום כזה, בצרחה כזה "!אה, ירו, ירו שם עכשיו באנשים"
אז אני קראתי באופן אישי ,לאותו ממונה מעליי
והודעתי לו, אמרתי לו שקורים ,כל מיני פעולות בתוך המחנות
.הוא אמר לי, "אנחנו יודעים מזה ".זה בטיפול וזה עבר הלאה
,אני מבחינתי מבין בעצם ,צה"ל יודע מזה
.אנחנו כרגע מטפלים בזה
,עכשיו החמ"ל המפקדה ?איפה היא יושבת
,החמ"ל יושב בעצם מאחוריי ,משהו כמו 100 מטר מאחוריי
.אבל על בניין מאוד מאוד גבוה ?איזה גובה-
זה בניין גבוה מאוד שמסוגל ,לראות מלמעלה למטה
אני מניח שהוא רואה .יותר טוב ממני
אני לא רציתי להסתובב .בשטח אז בלילה
,ונסעתי לדירה שהייתה לי בבעבדה .הייתה לי דירה בביירות
והיה איתי מיכה פרידמן. ומיכה ואני אמרנו, נעשה ארוחת ערב
ומיכה הזמין את החבר'ה של אחד .211 מהגדודים של חטיבה
ובארוחת ערב, המג"ד בא אליי .לוקח אותי הצדה
,אומר לי רון, תדע לך שהחיילים שלי"
מספרים שהולך" ".שם טבח במחנות
הוא סיפר לי על מקרה ,אחד או שניים
הוא אמר שראו שמוציאים מישהו
.איזה משפחה ויורים בה ,אני שאלתי אותו עוד פעם
"?תגיד, אתה ראית" ,הוא אמר לי
,אני לא, לא ראיתי" .אבל החיילים שלי סיפרו
."וגם הקצינים שיושבים פה סיפרו" ,וגם אחרי כן דיברנו על זה
,על יד השולחן. איך שהם הלכו
באחת עשרה וחצי בלילה
,הורדתי חצי כוס ויסקי .והרמתי טלפון לאריק שרון
.ואמרתי לו... לחווה .אריק היה חצי... היה די מנומנם
,אבל אמרתי לו, "אריק ,אני שומע שמתנהל שם טבח
ושטובחים בפלסטינים" ".ומוכרחים להפסיק את זה
אז הוא שאל אותי "?אתה ראית"
אני לא, אבל היו אצלי"
מספיק אנשים, היו לי מספיק" ".עדויות." הוא אמר לי, "בסדר
תודה, תודה שאתה מאיר" .את אוזניי." הוא לא אמר לי כלום
,אתה יודע, בד"כ אומרים .אני אבדוק, אני אעשה, שום דבר
,שום דבר. הוא אמר לי ,תודה שאתה אומר לי"
."שנה טובה לך" .אתה יודע כמו ש... והלך לישון
.אני אגיד לך מה מדהים אותי
,היה טבח. את הטבח עשו נוצרים .פלנגיסטים
,מסביב היו מעגלים של אנשים .שלנו
.כל מעגל היו לו רסיסי מידע .במעגל הראשון היה הכי הרבה מידע
ועדיין לא נפלו לאנשים במעגל הזה .האסימונים
לא הבינו שמה שהם רואים .זה רצח עם
?באיזה מעגל אתה היית
,אני הייתי במעגל השני .המעגל השלישי
?מה עשו במעגלים האלה
?מה אתם עשיתם
אנחנו עמדנו על גג .וראינו שמים מוארים לגמרי
?ממה הם היו מוארים .תאורות-
תאורות שעזרו כנראה .למה שקורה למטה
?תאורות שמה? שאתם יריתם ?זה משנה-
יש הבדל אם הרמתי תאורה או אם
ראיתי לילה מלא תאורות
שעזר לאנשים למטה ?לירות באנשים אחרים
,אני חושב שבתפיסה שלך אז .לא היה הבדל באמת
הסיבה שאתה לא זכרת ,את הטבח
בגלל שבתפיסה שלך המעגל הראשון, הרוצחים, והמעגל שמסביב
.היה אותו מעגל
,בגיל 19 הרגשת אשם .לוהקת לתפקיד הנאצי בעל כורחך
,זה לא שלא היית שם, היית שם ,הרמת תאורות
.אבל לא עשית את הטבח
אני חושב שבחמש, חמש וחצי כבר ,קמתי, הערתי את החבר'ה
,את הצוות זאת אומרת .ונסעתי לכיוון סברה ושתילה
.אני מגיע לשם, שמחה וששון
אתה מכיר את התמונה ?מגטו ורשה
?עם הילד עם הידיים ועם כל זה
,ככה שיירה של נשים, זקנים .ילדים הולכים
ובהתחלה חשבתי ללכת למפקדה של עמוס, אבל רוצה אלוהים
ואיך שאני מתכוון ללכת למפקדה .של עמוס, עמוס מגיע
,הוא נהג לראש הטור ,ובתנועות ידיים מאוד נרגזות וזה
עצר אותם, זה בעצם היה האקט .שסיים את הסיפור
.להפסיק את הירי
!להפסיק את הירי מיד
.זאת הוראה להפסיק את הירי
!מיד .כולם ללכת הביתה
!לכו הביתה, עכשיו
הפלנגיסטים ,הסתלקו במעלה הרחוב
לעומת זאת הנשים והילדים פשוט .פנו אחורה וחזרו לתוך המחנה
.הפלסטינאים? -הפלסטינאים
אמרתי לצוות שלי, אנחנו נכנסים .איתם, עם הנשים והילדים האלה
.ורואים מה קורה במחנה .טוב, אנחנו הולכים במחנה
.אני רואה המון הריסות במחנה
,ופתאום אני רואה יד קטנה
,יד של ילד או ילדה
,מבצבץ ככה מתוך הזה ,ואני מביט עוד
,אז אני רואה שתלתלים .ראש מתולתל
אמנם זה היה מכוסה אבק ,ולכן גם לא הבחנתי בזה
אבל זה היה ראש שהיה חשוף .נגיד עד... עד אזור האף
יד וראש. הבת שלי הייתה בערך ,באותו גיל כמו הילדה הזאת
שראיתי את הראש שלה וגם כן .מתולתלת כמוה
בבתים הפלסטינים במחנות .הפליטים לכל בית יש חצר
.בחצרות שכבו נשים, ילדים ,קודם הוציאו את הגברים הצעירים
ירו בהם, ואז גמרו את החשבון .עם המשפחות
אנחנו נכנסים לסמטה .ובסמטה... הייתה סמטה צרה
.נגיד רוחב של בן-אדם וחצי
והסמטה הזאת הייתה ,מלאה, חסומה
,מלאה עד גובה נגיד ,החזה של בן-אדם
.בגוויות של גברים צעירים
אז התחלתי להבין שאני רואה .את תוצאות הטבח
! Torec הובא על-ידי איציק גור מצוות
סונכרן ע"י אוקסי 87