‫לא!‬
‫מה שלומו?‬
‫זוועה. יש לו שלל פציעות בפנים,‬ ‫פלג גוף עליון, זרועות ורגליים.‬
‫הוא איבד המון דם.‬ ‫לך תדע מה הפציעות הפנימיות.‬
‫לא!‬
‫מה לעזאזל קרה לו?‬
‫הוא הרג המון אנשים.‬
‫זה מה שהוא עושה.‬
‫כן? מישהו כנראה החזיר לו טובה.‬
‫היי, תירגע.‬
‫מאחת עד עשר, מה רמת הכאב?‬
‫לא!‬
‫אפשר להסיר את האזיקים?‬ ‫-הם נשארים.‬
‫שתי שקיות של סליין רגיל.‬ ‫-בסדר.‬
‫לחץ דם 80 על 50.‬
‫דופק במנוחה 120. 50 מיקרוגרם פנטרמין.‬
‫סגרו את הווילונות.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫איימי, זה קרטיס.‬
‫איפה פרנק?‬
‫קרטיס.‬
‫קרטיס, איפה הוא?‬
‫מה קרה? אתה... היי, אתה פצוע?‬
‫קרטיס.‬
‫הוא מת?‬
‫לא.‬
‫טוב, אז למה הוא... ‬
‫אני לא יודע מה קרה.‬
‫פרנק נכנס לשם, והכול הלך לעזאזל... ‬
‫אז מה? פשוט השארת אותו שם?‬
‫המשטרה תפסה אותו.‬
‫הכניסה אותו לאמבולנס.‬
‫זה... ‬
‫בסדר.‬
‫כמה נורא? כלומר, הוא הלך? הוא... ‬
‫קרטיס, מה קרה לו?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫זה היה בילי?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫אתה בטח יודע משהו.‬
‫אני יודע שהרגתי מישהו ויריתי באחרים.‬ ‫זה מה שאני יודע.‬
‫אחזתי בבחורים בזמן שגססו, בחורים רבים,‬
‫אבל מעולם לא באחד שאני הבאתי למצב הזה,‬ ‫לא אחד עם כדור שלי עדיין בתוכו.‬
‫לא העליתי בדעתי שההרגשה תהיה שונה כל כך.‬
‫... הידוע כמעניש נעצר היום‬
‫במה שנראה כמו קרב יריות אדיר‬ ‫במחסן בקווינס.‬
‫מגיעים דיווחים על כמה מתים.‬
‫קאסל נעצר על ידי המשטרה‬
‫והוא מטופל בביה"ח סקרד סיינטס.‬
‫פרטים נוספים על התקרית‬ ‫או על מצבו אינם זמינים... ‬
‫חייבים לשחרר אותו.‬
‫עכשיו.‬ ‫-איימי, לא.‬
‫אם הוא בביה"ח, זה אומר שהוא פצוע.‬
‫תשכח מהמשטרה.‬
‫קרטיס, כל מתנקש בעיר‬ ‫ירדוף אחרי חמשת המיליון האלה.‬
‫חייבים לעזור לו.‬ ‫-איימי, לעזור לו הוביל אותנו לכאן.‬
‫ומה נעשה?‬
‫נרוץ לביה"ח עם אקדחים שלופים‬ ‫כדי להוציא אותו בכוח?‬
‫זה נגמר.‬
‫אני גמרתי.‬
‫אז זהו זה?‬
‫זה כל מה שתעשה?‬
‫אני אתקלח. זה מה שאעשה.‬
‫ואוהבים אותך.‬
‫תגמור את זה.‬
‫חזור אליי הביתה.‬
‫בית משפחת פילגרים.‬
‫אלייזה.‬ ‫-שלום, ג'ון.‬
‫אפשר לדבר עם רבקה, בבקשה?‬ ‫פספסתי את שיחותיה הקודמות.‬
‫כן, ניסינו ליצור איתך קשר.‬
‫יש בעיה?‬
‫רבקה נחה עכשיו, ג'ון,‬ ‫אבל אם תישאר ליד הטלפון... ‬
‫אז מי הרגע התקשר אליי?‬
‫זאת הייתי אני.‬
‫הבטחתי לרבקה שאנסה להשיג אותך.‬
‫היא דאגה לך.‬
‫כך כולנו.‬ ‫-כן, טוב... ‬
‫אני בסדר.‬
‫אז תישאר ליד הטלפון, ג'ון.‬
‫בסדר. לא אלך לשום מקום.‬
‫אתה בסדר, ג'ון?‬
‫כן, אני פשוט צריך לשמוע את קולה.‬
‫כן.‬
‫כשאתה רחוק אתה מבין‬ ‫שאתה חזק פחות מכפי שאתה חושב.‬
‫אחכה.‬
‫בסדר, ג'ון.‬
‫שלום.‬
‫גברתי, הכניסה לאזור הזה‬ ‫מוגבלת לצוות ביה"ח ומשטרה בלבד.‬
‫כן, אני קארן פייג'.‬ ‫אני עובדת עם נלסון ומרדוק.‬
‫הם עורכי הדין הרשמיים של מר קאסל.‬
‫הפקודות נוקשות.‬
‫בסדר.‬
‫השוטר סמית', אתה יודע מה עוד נוקשה?‬ ‫מגילת הזכויות.‬
‫בייחוד התיקון השישי‬
‫שקובע זכות של נאשם להיעזר בעו"ד.‬
‫בנוסף, לא הממשל הפדרלי ולא הממשלה‬
‫ימנעו מאדם זכויות.‬
‫זה מנהל תקין.‬
‫הסיבה היחידה שאני אומרת את זה‬
‫היא כדי שתבין‬ ‫שכשאתה מונע ממני לדבר עם מרשי,‬
‫אנו מסתכנים במשפט פסול‬ ‫ובזה שפרנק קאסל ישתחרר.‬
‫עכשיו, אני בטוחה‬
‫שעמיתיך בתחנה לא יעריכו את זה, נכון?‬
‫אני מניח שלא.‬
‫בסדר, פשוט תלכי.‬ ‫-תודה. תודה רבה לך.‬
‫היא בסדר. זאת עורכת הדין שלו.‬
‫פרנק? היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫זה די מוכר, נכון?‬
‫אז... ‬
‫צפיתי בחדשות.‬
‫אני מניחה שזה קשור בבילי רוסו.‬
‫מה? הוא... חזה שתבוא?‬
‫פרנק?‬
‫את צריכה לעזוב.‬
‫מה? נראה לך שתוכל להבריח אותי בכזאת קלות?‬
‫אתה יודע שזה לא נכון.‬
‫חוץ מזה, לא ממש נראה לי שאתה רוצה שאלך.‬
‫תראה, זה... ‬
‫זה מצב קשה.‬
‫זה לא משהו שלא התמודדנו איתו בעבר.‬
‫פשוט צריך להבין מה לעשות.‬
‫אני עשיתי את זה.‬
‫קארן, הרגתי שלוש נשים.‬
‫אולי אוכל לעזור.‬
‫כן, את לא תתקני את זה.‬
‫בסדר?‬
‫לא משנה. לא משנה מה עשית.‬
‫זה לא משנה את רגשותיי כלפיך.‬
‫זה אמור לשנות.‬
‫זה לא משנה.‬
‫תדאג לתייג הכול,‬
‫ושאף אחד לא יעלה לשם, עד להודעה חדשה.‬
‫הסוכנת המיוחדת הממונה מדאני.‬
‫זירה לעניין, נכון?‬
‫תודה שהכנסת אותי.‬ ‫-רציתי שתראי את זה,‬
‫לאן הזיבולים שלך הובילו.‬
‫קאסל שכח את הקוד שלו, נכון?‬
‫קאסל נכנס דרך מנהרה תת-קרקעית.‬
‫מצאנו המון ראיות וכמה גופות.‬
‫קאסל חיסל כמה גברים במסכות בדיוק כמו זו.‬
‫שנינו מכירים עוד מישהו שחבש מסכה כזאת.‬
‫קאסל רדף כאן אחרי רוסו.‬
‫כן, סביר להניח. אבל הדבר המוזר הוא‬
‫שנראה שהם ידעו שהוא בא והם לא הרגו אותו.‬
‫מצאנו כדורי מלח וגומי.‬
‫קאסל כמעט מת מהמכות.‬
‫רוסו רצה שקאסל יסבול.‬
‫לא מעניין אותי מה הם רצו.‬
‫יש לי שלוש נשים מתות‬ ‫שלא היה להן קשר לחרא הזה.‬
‫בואי איתי.‬
‫שלוש נשים מתות ולא חמושות שכבו שם.‬
‫מחוררות לגמרי.‬
‫הגופות שלהן עכשיו בדרך לחדר המתים.‬
‫קאסל בא הנה כמו מטורף וירה לכל עבר.‬
‫הניחוש שלי הוא שרוסו היה פה,‬ ‫הסתתר מאחורי הנשים,‬
‫וקאסל פשוט... ‬
‫ירה דרכן.‬ ‫-לא, פרנק לא פועל ככה.‬
‫עצרנו אותו עומד מעל לגופות שלהן‬ ‫עם הרובה עדיין בידו.‬
‫הוא אולי לא תכנן את זה, אבל הוא עשה את זה.‬
‫והוא לא מכחיש.‬
‫מה הוא אומר?‬
‫הוא לא אומר כלום.‬ ‫-כלום על רוסו?‬
‫על מה שקרה? על מיקומו של בילי?‬
‫איך את מרגישה עכשיו, דינה?‬
‫זוועה.‬
‫יש לי בחילה.‬
‫זה מסב לך אושר?‬
‫תיתן לי לדבר איתו?‬
‫למה לי?‬
‫אולי הוא ידבר איתי.‬
‫ומה?‬
‫תתאמו גרסאות?‬ ‫-בסדר, זה כנראה הגיע לי.‬
‫אולי הוא ייתן לנו את רוסו.‬ ‫נגמור את זה אחת ולתמיד.‬
‫ותיתני את רוסו לי?‬ ‫-כן. אני מבטיחה לך.‬
‫למה לא? לא יכול להזיק.‬
‫אתקשר לבית החולים, אומר להם להכניס אותך.‬
‫היי, ישנוני.‬
‫היי.‬
‫פרנק! היי.‬
‫זה בסדר.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה כל זה היה?‬
‫החלום תמיד זהה.‬
‫אלוהים.‬
‫פשוט אהבנו ללכת לשם.‬
‫מריה והילדים... ‬
‫הם שם, אבל אני לא מגיע אליהם. אני... ‬
‫אני לא מסוגל לומר להם שהמפלצת בדרך.‬
‫ביום שהם מתו,‬ ‫אמרתי למריה שגמרתי, שלא אחזור.‬
‫רק חזרתי הביתה לילה קודם.‬
‫כשהתעוררתי, ראיתי את פניה.‬ ‫הם פשוט התקרבו אליי.‬
‫אבל בשנייה שזה קרה, ידעתי... ‬
‫שזה היה נכון.‬
‫זה היה כאילו... ‬
‫איזה משא ירד מכתפיי.‬
‫מכתפי שנינו. היא ידעה שזה נכון. גם הילדים.‬
‫פשוט הייתי מוכן. הגיע הזמן.‬
‫פשוט... רציתי להיות איתם.‬
‫אבל באותו יום, הלכנו לפארק‬
‫והילדים היו מבוגרים מדי לקרוסלה,‬
‫אבל באותו יום הם פשוט צחקו.‬
‫הם צחקו.‬
‫כולנו צחקנו כמו אידיוטים. ואז... ‬
‫והצחוק הזה, הוא נשאר איתי.‬
‫אחרי שאיבדתי אותם, הוא היה... ‬
‫הוא היה מהדהד. הוא... ‬
‫שוב ושוב.‬
‫ולא רק בחלומותיי. הוא היה... ‬
‫הוא היה בלב שלי. ואני פשוט... ‬
‫רציתי לאחוז בו.‬
‫רציתי לחיות בזה ולשמוע את הצחוק, אבל... ‬
‫העניין הוא שאני כבר לא שומע אותו.‬
‫הוא כל מה שהיה לי. הוא נעלם.‬
‫וכל מה שיש לי... ‬
‫זה המבטים שלהם אחרי שהכדורים קרעו את גופם.‬
‫העניין הוא, קארן, שהיה להם זמן, כן?‬
‫הם לא מתו מיד. היה להם זמן.‬
‫הבן שלי, פרנקי, הוא... ‬
‫הוא ניסה להיות גיבור, ניסה להילחם, אבל... ‬
‫גם בתי. הם פשוט הביטו בי כאילו... ‬
‫כאילו, "למה, אבא?"‬
‫הם לא הבינו. כאילו, "למה?"‬
‫אני חושב על הנשים ההן.‬
‫איך היו הפנים שלהן?‬
‫על מה חשבו כשהכדורים שלי,‬ ‫החרא שלי, כשהוא... ‬
‫עבר דרכן וסיים כל מה שהיה להן... ‬
‫פרנק, לא, לא ידעת.‬
‫לא ידעת שהן שם.‬ ‫-זה לא שלא ידעתי.‬
‫לא היה לי אכפת.‬
‫באותו רגע, הייתי הורג כל מה שעמד בדרכי.‬
‫את יודעת מה זה אומר, נכון?‬
‫עכשיו אני המפלצת.‬
‫כן.‬
‫אם למישהו מהקקות שהרגתי מגיע למות... ‬
‫אז גם לי.‬
‫- מ' מוריסון - נוירולוגיה -‬
‫- קאסל, פרנק -‬
‫צהריים טובים, אדוני השוטר.‬
‫ד"ר מייסון שלח אותי‬ ‫לבצע בדיקה נוירולוגית לפרנק קאסל.‬
‫הוא פה למטה?‬ ‫-כן.‬
‫את נראית צעירה מכדי להיות אחות,‬ ‫אם לא אכפת לך שאני אומר.‬
‫אכפת? ברור שלא. למה לי?‬
‫אבל אני מוסמכת והכול.‬
‫מרי מוריסון.‬ ‫-הבנתי.‬
‫אז הבחור הזה, הוא מסוכן או משהו?‬
‫לא. הוא גמור ממכות.‬
‫והוא כפות, אבל... ‬
‫נכון. מה הוא יעשה, נכון?‬ ‫כשכולכם פה כדי להגן עליי?‬
‫אוכל לעשות את זה, בבקשה?‬
‫כן. לכי. קדימה.‬
‫היא בסדר.‬
‫את צריכה ללכת.‬
‫באתי לבצע בדיקה והוא צריך להתפשט.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫מה? אתה מכיר אותה?‬ ‫-מי את?‬
‫אני קארן פייג' ואני מנחשת שאת לא אחות.‬ ‫מי את?‬
‫פרנק?‬ ‫-היא אף אחת.‬
‫כן, נכון.‬
‫אני האף אחת שבאה לחלץ אותך.‬
‫לעזאזל.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫אתה נראה זוועה. אתה יכול לזוז או משהו?‬
‫לא? טוב, לא משנה. תהיה חייב.‬
‫היי, לעזאזל.‬
‫תקשיב לי, פרנק.‬
‫צריך לצאת מפה לפני שהם יבואו.‬
‫תעזבי עכשיו.‬ ‫-מי זה "הם"?‬
‫"הם" זה כל מתנקש בניו יורק.‬
‫יש עלינו פרס של 5 מיליון דולר,‬
‫ודי קל לגבות אותו כשאתה כפות למיטה.‬
‫זה נכון?‬ ‫-את צוחקת עליי?‬
‫טוב, שיט. נראה שכל החבורה פה.‬
‫קארן.‬ ‫-דינה.‬
‫מדאני, תוציאי אותה מפה, בסדר?‬
‫היא בסכנה. צריך להגן עליה.‬
‫שוב מפני האיש בכובע השחור?‬
‫לא, מסתבר שהם צריכים הגנה‬ ‫מכל מתנקש בניו יורק.‬
‫כך היא אומרת, מי שלא תהיה.‬
‫היא העוזרת החדשה של פרנק.‬ ‫תשמרי על הארנק שלך לידה.‬
‫למה מתנקשים רודפים אחריכם?‬ ‫-סיפור ארוך. אני לא... ‬
‫אלוהים. היא תספר לך הכול ברגע שתצאו מפה.‬
‫מסוכן בשבילך להיות פה.‬
‫לא אעזוב בלעדיך.‬
‫את לא יכולה לנפנף בתג המטומטם שלך? ‬ ‫לשחרר אותו?‬
‫אני לא יכולה.‬
‫בסדר, אז יהרגו אותו פה או בכלא.‬
‫וזה לא מגיע לו.‬
‫אתן מוכנות בבקשה לעזור לשחרר אותו?‬
‫אני רוצה לעזור, אבל הוא לא יוכל לצאת כך.‬
‫לא ביקשתי שתישארי עם קרטיס? לא?‬
‫מה אמרתי לך?‬ ‫-מדאני.‬
‫מה שלום הבחור שלנו?‬
‫אני רואה אותך, דינה... ‬
‫לא משנה כמה מנעולים את שמה על הדלת שלך.‬
‫ואני רואה את פרנק,‬ ‫לא משנה בכמה שוטרים את מקיפה אותו.‬
‫תבקרי אותו בכל יום?‬
‫כמו שביקרת אותי?‬
‫אז למה שלא תבוא הנה, בילי? תצטרף למסיבה?‬
‫הוא שומע אותי?‬
‫כן.‬
‫איך ההרגשה, פרנקי?‬
‫להיות נעול בכלוב כמו חיה?‬
‫להיות מרותק לחדר‬ ‫כשרק הרגשות האומללים שלך מנחמים אותך?‬
‫אין שום דבר זמני בכאב הזה.‬
‫זה כמו מוות בעודך חי.‬
‫כאילו שאתה נשרף בגיהינום. כן.‬
‫כן, עכשיו אתה השטן של עצמך, פרנקי ידידי.‬
‫ואתה לא טוב יותר ממני.‬
‫סיימת, ביל?‬
‫לא, אתה סיימת!‬
‫ובכל יום, אתה תזכור שאני זה ששם אותך שם.‬
‫נכון שזה פשוט ככה?‬
‫אני ניצחתי, פרנק.‬
‫אני ניצחתי.‬
‫שמת אותו איפה שתכננו.‬
‫כן, טוב... ‬
‫לפעמים זה פשוט לא מספיק.‬
‫מה עוד יש? חשבתי שזה מה שרצית.‬
‫העניין בכך שמשיגים מה שרוצים הוא... ‬
‫שלפעמים זאת אכזבה.‬
‫להשיג את זה, זה העניין.‬ ‫ואחרי כן, אתה מרגיש קצת... ‬
‫ריק.‬
‫רציתי להסב לך אושר... ‬
‫כדי למצוא שחרור כדי שנוכל להתקדם הלאה.‬
‫אבל גם אני לא מקבלת את מה שאני רוצה.‬
‫עשינו דבר אפל.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫כלומר, הנשים ההן מתו בגללך.‬
‫לא הכרתי אותן.‬
‫הן מתו מוות קשה, קריסטה.‬
‫אתה מאשים אותי ב... ‬
‫אני פוחד שיום אחד את תאשימי אותי.‬
‫רצית לדעת איך להביא את קאסל למצב שרצית.‬
‫עשיתי את זה. בשבילך. בשבילנו.‬
‫אעשה הכול כדי שנהיה מאושרים.‬
‫לדעתי שנינו זכאים להיות מאושרים ביחד.‬
‫אבל חייבים לעזוב לפני שהם ימצאו אותך.‬
‫המשטרה רוצה אותך.‬
‫ואנחנו צריכים ללכת‬ ‫ולהותיר מאחור את כל מה שעשינו.‬
‫את בטוחה?‬
‫את בטוחה שאת רוצה לוותר על כל מה שבנית?‬
‫כל מה שהשקעת למענו?‬
‫את בטוחה?‬
‫למעני?‬
‫מה אתה אומר?‬
‫אני אומר... ‬
‫אני אומר שלא מאוחר מדי.‬
‫אף אחד לא יודע מי את.‬
‫אני אדע.‬
‫כל חיי, הרגשתי כאילו... הרגשתי לבד.‬
‫אבל לא עכשיו.‬
‫אתה ואני ביחד... ‬
‫יכול להיות לנו הכול.‬
‫כן.‬
‫את מסבה לי אושר.‬
‫את מסבה לי כזה אושר.‬
‫גמרתי.‬
‫מה שלומו?‬
‫הוא אדם חולה מאוד.‬
‫כן, ברצינות.‬ ‫-כן.‬
‫הלקוח בר המזל הבא שלי.‬
‫זה חדש.‬
‫הנשים האלה. קשה לי להאמין שפרנק אשם.‬
‫אבל אין לך... ‬
‫לך אין ספקות, נכון? לכן... לכן את כאן?‬
‫לא, אני כאן כי זה בלגן שלי לא פחות משלו.‬
‫אני זו שהחזירה אותו.‬
‫אני לא יודעת. אולי אני פשוט‬ ‫מחפשת דרכים להוציא אותנו מזה... ‬
‫אבל?‬
‫בחייך, אני שומעת "אבל".‬
‫אבל יש המון דברים בזירת הפשע‬ ‫שהם לא הגיוניים.‬
‫וזה שבילי מתקשר ככה.‬
‫כלומר, אולי אם הייתה דרך‬ ‫לראות את הגופות... ‬
‫אז מה עוצר אותך?‬
‫זו חקירה של מהוני.‬
‫הוא נתן לי לדבר עם פרנק כי התאים לו.‬ ‫הוא לא ייתן לי לעשות עוד.‬
‫אני לא הייתי מרשה.‬
‫תראי... ‬
‫אם יש אפילו הסיכוי הכי קטן‬ ‫שפרנק לא עשה את זה,‬
‫צריך לבדוק.‬
‫צריך להיות בטוחים.‬
‫כלומר, פרנק נראה די בטוח שם.‬
‫ואם אוכל להכניס אותך לחדר המתים?‬
‫לראות את הגופות.‬
‫איך לעזאזל תצליחי?‬
‫ג'ון.‬
‫מה קרה?‬
‫ג'ון... ‬ ‫-מה קרה?‬
‫היא מתה בשלווה אתמול בלילה.‬
‫בבקשה, בוא נתפלל ביחד.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫אתמול בלילה?‬
‫חזור אליי הביתה.‬
‫היא החזירה אותי. יש... ‬
‫מה זה? ג'ון?‬
‫אוי, ג'ון.‬
‫לא. היא הייתה כאן.‬
‫היי, אד.‬
‫הרגע נעשה הרבה יותר שמח פה.‬
‫מה שלום החוקרת האהובה עליי?‬
‫צריכה טובה.‬
‫זאת דינה מדאני מביטחון המולדת.‬ ‫-היי.‬
‫היא חברה שלי.‬ ‫-ביטחון המולדת, מה?‬
‫תענוג להכיר.‬
‫באתן לפתולוג? כי הוא לא פה עכשיו.‬
‫לא, בחייך. באתי לבקש מידע אמיתי.‬
‫אז באתי אליך.‬
‫אתה יודע הכי הרבה על מה שקורה פה.‬
‫קיוויתי שנוכל לראות‬
‫את הגופות של שלוש הנשים שהובאו‬
‫אחרי הירי של קאסל אמש?‬
‫לא טיפלו בהן, נכון?‬
‫לא, מחר על הבוקר.‬
‫זו בקשה די מוגזמת.‬ ‫-כן, אני יודעת. סליחה, אבל... ‬
‫אד, אהיה חייבת לך בגדול.‬
‫כמה גדול?‬
‫בסדר. כן.‬
‫באמת?‬
‫את כולן הביאו דבר ראשון על הבוקר.‬
‫בלגן. לא נחמד בכלל.‬
‫בדקת אותן?‬
‫בטח. כמו כולם פה למטה.‬
‫תמיד טוב לדעת כל מה שאפשר, לא?‬
‫אכפת לך אם אסתכל?‬
‫בעצם... אד, אולי תספר לנו מה ראית?‬
‫את עדינת נפש?‬ ‫-אסתדר.‬
‫אז בסדר.‬
‫כל השלוש מתו מירי רובים.‬
‫בזו היו שלוש יריות, בסדר?‬
‫כולן היו קטלניות.‬
‫בטווח הזה, היה קשה למישהו לשרוד.‬
‫סליחה... ‬
‫מה זה, "בטווח הזה"?‬
‫טוב, תביני, יש... עדיין יש להן... ‬
‫אבק שרפה ליד פצע הכניסה.‬
‫רואה?‬ ‫-כן.‬
‫היורה עמד במרחק קצר מהקורבנות.‬
‫מה היה מסלול פציעות הכניסה?‬
‫הכדור יצא בקו ישר, בסדר?‬
‫במקביל לרצפה.‬
‫נראה לי שמישהו עמד מול הבחורה הזאת‬
‫וירה ישירות לתוכה.‬
‫וזה אותו הדבר עם כל השלוש?‬
‫כן.‬
‫בסדר. אז ראיתי מספיק.‬
‫הירי בהן לא מתאים.‬
‫הן הוצאו להורג, לא נקלעו לאש הצולבת.‬
‫בסדר, תגידי לי שזה אומר שפרנק לא הרג אותן.‬ ‫-כן.‬
‫אפשר לעזור לכן במשהו נוסף, יפות שלי?‬
‫לא, אד. תודה. באמת, היית נהדר.‬
‫תודה על העזרה.‬
‫אתה צריך לעבוד עם המשטרה עוד.‬
‫ניסיתי כמה פעמים. את יודעת... ‬
‫בסופו של דבר... ‬
‫הם לא העסיקו אותי.‬ ‫אנשים חושבים שאני טיפה מוזר.‬
‫קוראים לי "אד המפחיד".‬
‫הם חושבים שאני לא שומע אותם... ‬
‫תודה. צריך לז... ‬ ‫-החושים שלי חדים.‬
‫אתה יודע... ‬ ‫-קארן.‬
‫את לא אוהבת את זה, מה?‬
‫כלומר, אלא אם אנחנו שוכבים או... ‬
‫זה מסב לך כאב.‬
‫זוכר ששאלתי אותך על החלומות שלך?‬
‫כן.‬ ‫-זה אותו הדבר.‬
‫אבל שנאתי את זה כי לא זכרתי.‬
‫אני שונאת שאני כן. אכין תה.‬
‫שבי.‬
‫את יודעת עליי הכול.‬
‫יש לך תיקיות, עורכי הדין, המשטרה... ‬
‫כל מה שעשיתי.‬
‫כל מה שאי פעם... הרגשתי.‬
‫אבל את... ‬
‫אני בעצם לא יודע כלום.‬
‫אמרתי לך פעם לשאול.‬
‫כן, וסיפרת לי... ‬
‫סיפרת לי שבילדות נפלת.‬
‫זה נכון.‬
‫כן, אבל זה כמו שאני... ‬
‫כמו שאספר לך שנפצעתי בכתף.‬
‫יש עובדה ואז יש משמעותה.‬
‫משמעות הצלקות האלה מבחינתך,‬ ‫הן הובילו אותנו לכאן, אליי, אלייך... ‬
‫אל כל מה שעשינו.‬
‫הרגנו אנשים... ‬
‫ביחד.‬
‫הרגנו אנשים‬
‫ממש כאילו עמדת לצדי ולחצת על ההדק.‬
‫זה היה כדי להציל אותך.‬
‫כן.‬
‫ולמה זה חשוב כל כך?‬
‫כי אני אוהבת אותך.‬
‫ואת אוהבת אותי‬ ‫כי את חושבת שצריך להציל אותי.‬
‫מי היה ק"מ?‬
‫בתיקייה שלי... ‬
‫אמרת שאני כמוהו.‬
‫כן ולא.‬
‫גם אותו אהבת?‬
‫כן.‬
‫הוא היה אבי.‬
‫הוא היה חייל בצבא.‬
‫שירת פעמיים בווייטנאם.‬
‫ואחר כך, הוא... התקשה.‬
‫הוא אהב אותנו. ניסה.‬ ‫אבל לא היה מי שיעזור לו.‬
‫ואני הייתי רק ילדה,‬ ‫אז לא ידעתי איך להגיע אליו.‬
‫לילה אחד התעוררתי כשהוא צועק על אמי.‬
‫ובהמשך גיליתי שהיא רצתה להתגרש.‬
‫הייתי צריכה להישאר בחדרי, אבל... ‬
‫הוא בכה,‬
‫אז רציתי לתקן הכול ולשפר את הרגשתו.‬
‫הוא הרים אותי, חיבק אותי... ‬
‫אמר לי שהוא אוהב אותי יותר מכול.‬
‫והוא אמר שאם הוא לא יכול לקבל אותי,‬ ‫אז גם היא לא.‬
‫והוא קפץ מבעד לחלון.‬
‫הוא מת. אני שרדתי.‬
‫הוא היה זקוק לעזרה.‬
‫הוא היה זקוק למושיע, אבל לא היה שם אף אחד.‬
‫ועכשיו, יש לי הצלקות שלי והזיכרונות שלי.‬
‫רבקה הייתה כמו בת שלי.‬
‫ואתה כמו בן.‬
‫הכאב שאתה מרגיש, אני מרגישה.‬
‫היא הייתה אשתי.‬
‫הייתי צריך להיות שם, לא פה.‬
‫אני יודעת על ההבטחה שלך לרבקה.‬
‫היא ידעה שהיית איתה לולא העבודה שלך פה.‬
‫היא רצתה שהדבר האחרון‬ ‫שהיא תראה בעולם יהיה אני.‬
‫אסור לך להאשים את עצמך.‬
‫האנשים האלה שמנסים לפגוע בנו,‬ ‫הם הסיבה שלא היית עם רבקה.‬
‫האיש הזה, קאסל הזה, הוא הסיבה.‬
‫כן?‬
‫הוא מעולם לא עשה לי כלום.‬
‫אתה נאבק למען יותר מעצמך.‬
‫אתה נאבק למען דרך חיים,‬ ‫עתיד לך ולבנים שלך.‬
‫הבנים שלי זקוקים לי בבית.‬
‫אבל הם זקוקים לוודאות שלך.‬
‫לא לבית מלא חרטות ופחדים או טינות.‬
‫אנדרסון ואני נגן עליהם‬ ‫כפי שאנו מגנים על בננו, דיוויד,‬
‫יהיה מה שיהיה.‬
‫אבל התקוות של כולנו... ‬
‫רבקה, מייקל, למואל, כולן עדיין תלויות בך!‬
‫את עבודתך כאן... ‬
‫חובה לסיים!‬
‫אתה מבין את זה?‬
‫כן, אני מבין.‬
‫אלוהים בוחן אותך, ג'ון, כפי שבחן את אברהם.‬
‫הוא משתמש בבניי כדי לבחון את הנאמנות שלי.‬
‫זה אלוהים שעושה את זה?‬
‫קרא לזה בחינת האמונה האחרונה שלך.‬
‫אברהם הוכיח שהוא מסוגל להקריב קורבן גדול,‬
‫ועל כך, משפחתו שגשגה הרבה אחרי מותו.‬
‫אני בטוחה שכך יהיה עם משפחתך.‬
‫הקדמת.‬
‫תפסתי את רכבת האקספרס. זמן שיא.‬
‫בסדר.‬
‫מה שלומו?‬
‫שקט כמו עכבר. הוא נשמע חצי מת.‬
‫טוב לדעת.‬ ‫-כן.‬
‫בסדר. יום נעים.‬
‫היי, קאסל.‬
‫חייך.‬
‫לא?‬
‫בסדר.‬
‫לפני ואחרי, אתה יודע? משהו לספר הזיכרונות.‬
‫חמישה מיליון דולר.‬ ‫זה הרבה שעות נוספות, פרנק.‬
‫זה יחסוך למערכת את הטרחה הכרוכה במשפט שלך.‬
‫בל נשכח שהרגת את בן הדוד שלי.‬
‫חותכים אירי אחד וכולנו מדממים.‬ ‫אתה מבין אותי?‬
‫מילים אחרונות?‬
‫שיט.‬
‫לא! היי!‬
‫היי!‬
‫תיגע בה ואהרוג אותך. אתה שומע?‬
‫כלבה קטנה!‬ ‫-חתיכת חרא!‬
‫היי!‬
‫לעזאזל! היא בסך הכול ילדה!‬
‫תביט בי! אני פה! תהרוג אותי!‬
‫היי! עזוב אותה! לעזאזל! עזוב אותה!‬
‫אלוהים!‬ ‫-את בסדר?‬
‫אלוהים.‬ ‫-את בסדר?‬
‫לעזאזל איתך!‬
‫אמרתי לך להתרחק!‬
‫בן יונה שכמוך!‬
‫מה זה היה?‬
‫התכוונת לאפשר לו? לתת לו להרוג אותך?‬
‫פרנק, לא עשית את זה. לא הרגת את הנשים.‬
‫על מה את מדברת?‬
‫הן מתו לפני שהגעת, בסדר?‬
‫בילי טמן לך פח.‬
‫אתה לא המפלצת. לא היית.‬
‫כל זה נהדר, אבל כרגע זה ממש לא עוזר, בסדר?‬
‫שוטר ניסה להרוג אותו.‬
‫ואז אותי. מה השלב הבא, אחות?‬
‫קחי את המפתחות ותשחררי אותי.‬
‫אני אטפל בו.‬
‫זה הדבר הכי מטומטם ששמעתי.‬
‫שחררי. אטפל בזה.‬ ‫-אתה צריך תכנית.‬
‫אתה צריך להקשיב לנו, טוב?‬
‫אני צריך ששתיכן תלכו, בסדר?‬
‫בבקשה, תנו לנו שנייה לבד.‬
‫מדאני, בבקשה, רק שנייה אחת.‬
‫אפשר לשאול אותך משהו?‬
‫מאט מרדוק הזה, הוא יודע שאת פה?‬
‫כן, כך חשבתי.‬ ‫-במה זה קשור לזה?‬
‫בחייך, קארן. הוא טוב.‬
‫אל תזרקי את זה לפח בגללי.‬
‫היי.‬
‫את חייבת לעזוב עכשיו, קארן.‬
‫בחייך, קארן. תראי, אני מכיר אותך.‬ ‫את אמיצה. את חזקה.‬
‫אבל את כזאת עקשנית, ותזרקי הכול לפח למעני‬
‫ולא ארשה שזה יקרה.‬
‫אז זה בסדר שהן יסכנו הכול, אבל לא אני?‬
‫אל תעשי את זה. תראי, הן... ‬
‫הילדה זקוקה לי כדי להישאר בחיים, בסדר?‬
‫זין על מדאני.‬ ‫מדאני, היא פסיכית ואבודה כמוני.‬
‫היא אבודה. זה לא אותו הדבר.‬
‫מה אם יש דרך טובה יותר?‬
‫מה אם יש? אתה ואני נמצא אותה ביחד?‬
‫לא, אין... ‬
‫אין סוף טוב ונעים. לא בשבילי.‬ ‫-פרנק, תקשיב לי.‬
‫לא תוכל להמשיך לאהוב בחלומותיך.‬
‫אין אור בקצה המנהרה. אין אור.‬
‫יהיה אם תאפשר.‬ ‫-לא.‬
‫תוכל לבחור לאהוב אדם במקום מלחמה נוספת.‬ ‫-לא רוצה. לא יכול... ‬
‫אני לא רוצה.‬
‫את יודעת משהו?‬
‫הילדה שם בחוץ, יש אנשים שרוצים להרוג אותה.‬
‫אנשים רציניים, קארן.‬
‫אז זה אומר שאני אמצא אותם ואהרוג אותם.‬
‫אני ארצח אותם, קארן.‬
‫כדי שהיא תישאר בחיים, כי אלה הם חיי.‬
‫זה מה שאני עושה. רוצה להיות חלק מזה?‬
‫חכי. פשוט... ‬
‫אלוהים.‬
‫קארן, קשה לי להביע‬ ‫כמה אני מעריך את זה שבאת הנה.‬
‫ישבת איתי.‬
‫אז שתהיה לזה משמעות.‬
‫אני חייב לצאת, ואת לא יכולה לבוא איתי.‬
‫אתם חמודים כל כך. אני כמעט מקנאה.‬
‫אבל אכפת לכם להמשיך‬ ‫את השיחה מלב אל לב כשנצא מפה?‬
‫מה לעזאזל קורה?‬
‫תגיד לי שאתה עדיין רואה את קאסל.‬
‫ברגע שתוכלי, תחזירי אותו. בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר?‬
‫הרגע הוציאו אותו מפה.‬
‫עקוב אחריו לכל מקום. שמעת?‬
‫חזק וברור.‬
‫אני לא מאמין.‬
‫איך זה קרה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כל היחידות.‬
‫פרנק קאסל ברח.‬
‫להשגיח על היציאות.‬ ‫-שמרי על קור רוח.‬
‫מעליות, גגות, חדרי מדרגות.‬
‫אף אחד לא עוזב את בית החולים.‬ ‫אתם מבינים? אף אחד.‬
‫קארן?‬
‫מה קרה לנעליים שלך?‬
‫תרמתי אותן למטרה טובה.‬
‫בהצלחה, פרנק.‬
‫עצור! עצור, לעזאזל!‬ ‫-שיט!‬
‫תניח את הנשק שלך. תניח!‬
‫תניח את החגורה. גם את.‬
‫תניח! אל תבחן אותי, חתיכת בן זונה.‬
‫אם אירה בך, אף אחד לא יניד עפעף.‬
‫תניחי אותו, מדאני.‬
‫אל תנסו שום שטויות. שים על היד.‬
‫מהוני, פשוט תקשיב.‬
‫הקשבתי לך יותר מדי.‬
‫שים על היד.‬
‫תיכנס לאמבולנס.‬ ‫-אתה צריך להירגע.‬
‫עלה. עלה עכשיו, לעזאזל.‬
‫אני אדאג שיפטרו אותך על זה.‬
‫לא רק לך יוצא להיות פסיכית.‬
‫לא.‬
‫תרגום כתוביות: אורנה יגאלוביץ'‬