‫מה מצבנו?‬
‫כן.‬
‫זה בסדר?‬
‫אני באזור הנכון?‬
‫כן. תזיז קצת…‬
‫זה?‬ ‫-כן.‬
‫איך זה?‬
‫- 15 ביולי -‬
‫- 15 ביולי 1989 -‬
‫- רומא -‬
‫- וולברהמפטון -‬
‫ועכשיו?‬ ‫-כן. קצת שמאלה.‬
‫שמאל שלי או שמאל במה?‬ ‫-שמאל שלי.‬
‫אז ימין במה.‬
‫פאק!‬
‫- יום אחד -‬
‫פאק!‬
‫פספסתם את ארוחת הבוקר.‬
‫גברת תומס ביקשה לתת לכם את זה.‬
‫וגם את‬
‫זה.‬
‫מה זה?‬
‫סוג של קריש חלב.‬
‫טוב. אנחנו נכנסים.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫טוב, נכנסנו?‬
‫המשך יבוא.‬
‫אוקיי.‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב לכם.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫קדימה. נזוז.‬ ‫-טוב.‬
‫איפה אנחנו היום?‬
‫בי"ס היסודי הקהילתי הארטווד בוולברהמפטון.‬
‫ההופעה הרביעית והאחרונה, חברים. נעשה מאמץ.‬
‫או לפחות לא גרוע יותר מהרף הנמוך של אתמול.‬
‫מה הסירחון הזה?‬
‫הגישה שלך.‬
‫אלה השאריות של הקלאץ'‬
‫לא נכון. זה דלק. אני מתקשר לאיגוד.‬
‫ביי, גברת טי.‬
‫תודה על פרעושי המיטה.‬
‫אפשר…‬
‫סליחה.‬
‫- קואופרטיב תיאטרון סלדג'האמר -‬
‫איפה היינו?‬
‫שדרת "שאפ-טס-ברי".‬
‫שתי הברות.‬
‫ "שאפס-ברי." ‬
‫למה לא "שאפ-טס-ברי"?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אבל אתה אמור להיות המורה שלי.‬
‫אתה אמור לדעת.‬
‫מצטער.‬
‫נניח את זה בצד.‬
‫- שיחון אנגלי -‬
‫ונשנן שוב מה ששיננו.‬
‫דקס היקר, או שעליי לומר, "צ'או, בלה"?‬
‫אתה כבר ברומא?‬
‫משרת המורה בכאילו שלך בטח תכף מתחילה, ‬ ‫ואמרת שההורים שלך באו לביקור.‬
‫אם כן, תמסור להם ד"ש ממני.‬
‫הם בטח זוכרים אותי בחיבה‬ ‫בתור הבחורה שנתקעה אצלם, ‬
‫שתתה להם את כל היין‬ ‫והרצתה להם על ייסוד מדינת הרווחה.‬
‫אלוהים.‬
‫אני כותבת מכביש איי-4123‬ ‫הציורי והמדהים בדרך לוולברהמפטון.‬
‫זו ההופעה האחרונה בסיבוב.‬
‫אנחנו ממש לא הלהקה השייקספירית המלכותית, ‬ ‫אבל זה כיף וחשוב, אולי.‬
‫כבר היינו פה.‬
‫אם אצטרך לראות שוב‬ ‫את סניף פיצה האט המזדיין הזה!‬
‫אז תעצום עיניים, יא דפקט.‬
‫איך את מעזה לדבר אליי ככה?‬
‫יש אחווה נפלאה בלהקת התיאטרון שלנו.‬
‫אדווח עלייך לאיגוד.‬
‫אבל משחק הוא לא בשבילי.‬
‫הרגש היחיד‬ ‫שאני יכולה להביע בצורה משכנעת הוא מבוכה, ‬
‫ואני עדיין לא יודעת מה לעשות עם הידיים.‬
‫אין זמן בחדר ההלבשה. ניכנס ומיד נעלה.‬
‫אז בזמן שאתה מטייל לך ואוכל ג'לאטו, ‬
‫אני יושבת פה וחושבת, "מה הלאה?" ‬
‫מה אני עושה עם החיים שלי? לאן אמשיך מכאן?‬
‫אז מי הוא?‬
‫מי?‬
‫ "דקס היקר." ‬
‫הוא חבר מהאוניברסיטה.‬
‫איזה חבר שולח כל כך הרבה גלויות?‬
‫אחד שהוא עצלן מדי לכתוב מכתב.‬
‫דקסטר מייהיו, אם אני לא טועה.‬ ‫את מדברת עליו?‬
‫כן, ליהקתי אותו פעם למחזה באדינבורו.‬
‫הוא היה טוב?‬
‫מבטא זוועתי. לא הצליח לשיר.‬
‫לא ניסה בכלל ללמוד את הטקסט שלו.‬
‫אז הייתי אומר שלא.‬
‫פשוט התהלך לו בתלבושת, ועישן.‬
‫כן, זה נשמע מתאים לדקסטר.‬
‫הוא אדם מאוד לא רציני.‬
‫כן.‬
‫וגארי שולח את אהבתו.‬
‫לדעתי כדאי שתעשה את זה אחה"צ.‬ ‫-אימא?‬
‫דקסטר, איפה היית?‬
‫את יודעת.‬
‫שם, צופה בך מתחילה עם בחורים צעירים.‬
‫איך אתה מעז?‬
‫את כזו פלרטטנית.‬
‫מאיפה נראה לך שירשת את זה? לא מאבא.‬
‫תראה אותך. כולך שזוף.‬
‫את כבר שיכורה?‬ ‫-לא, אני פשוט שמחה לראות אותך.‬
‫איפה היית אתמול בלילה?‬ ‫חיכינו במסעדה המון זמן.‬
‫הדיסקוטק בקולג'.‬
‫מה? כולם מעל גיל 18.‬
‫התגעגענו אליך.‬
‫קח.‬
‫אני לא יכולה לסיים לבד.‬
‫תודה.‬
‫לחיים.‬
‫אתה נראה טוב.‬
‫גם את.‬
‫אני יודעת שלדעתך הן גורמות לך להיראות‬ ‫כמו כוכב קולנוע, אבל זה לא נכון.‬
‫זה נראה נורא.‬
‫אז למה את מעשנת?‬
‫כי אצלי זה נראה מדהים.‬
‫זהו זה, היום האחרון בסיבוב ההופעות.‬
‫מה קרה למכנסיים שלי?‬ ‫-אל תילחצו.‬
‫מישהו התעסק לי עם הפאקינג מכנסיים?‬
‫תישארו נוכחים. קנדי, חימום מעולה.‬ ‫-חמש דקות.‬
‫קוואמי, נגן משוחרר, בבקשה.‬
‫שיהיה תוסס, רענן.‬
‫זהירות! אלוהים!‬
‫אין מנעול.‬
‫הזוהר והריח של האיפור.‬
‫אני מריחה, וזה לא איפור. תשתה מים.‬
‫תזדייני.‬ ‫-אפשר להתמקד?‬
‫תגידו את הטקסט כאילו בפעם הראשונה.‬
‫אני קצת רגשנית.‬ ‫-תשאירי את זה לסצנות.‬
‫ותזכרו.‬
‫לא סתם לשחק. להגיב.‬
‫תתמקדו תמיד בשחקן שמולכם, ‬ ‫כי הוא אמיתי וקיים רק ב…‬
‫עוד פתיחה, עוד מופע.‬
‫בסוף המסדרון, ‬ ‫שמאלה אחרי תמונת "שטיח בָּאיֶיה".‬
‫קדימה, בואו נזוז.‬
‫היום.‬ ‫-אלוהים.‬
‫ותסמכו על האינסטינקטים.‬
‫אז תגיד לי.‬
‫פגשת מישהו בטיול הגדול שלך?‬
‫פגשתי הרבה אנשים.‬
‫את מי?‬
‫ספר לי כל עוד אבא שלך לא פה.‬
‫אני נאלצת לחיות דרך הילדים שלי, ‬
‫ואחותך כזו בתולה.‬
‫את כן שיכורה.‬
‫אין לי מושג איך יש לה שני ילדים.‬
‫מי שולחת לך את כל המכתבים הארוכים‬ ‫ומוכתמים בדמעות שאנחנו מעבירים לך?‬
‫מוכתמים בדמעות?‬
‫פשוט תגיד לי.‬
‫אין מה להגיד.‬
‫באמת?‬
‫באמת.‬
‫מה עם הבחורה שישנה אצלנו בחג המולד?‬
‫היא הייתה יפה.‬
‫קצת ביישנית. היא השתכרה‬ ‫והתחילה לצעוק לגבי שביתת הכורים.‬
‫זו הייתה אמה מורלי.‬
‫אמה מורלי.‬
‫חיבבתי אותה.‬
‫למרות שקראה לאבא שלך פשיסט בורגני.‬
‫זה לא הפריע לי.‬
‫לפחות היה בה קצת אש, קצת תשוקה.‬
‫לא כמו הבחורות הסקסיות והטיפשות‬ ‫שאנחנו בדרך כלל רואים בארוחת הבוקר.‬
‫אימא!‬ ‫-זה נכון.‬
‫מה עם האמה הזו?‬
‫היא רק ידידה.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬
‫לדעתי היא הייתה מצחיקה.‬
‫והיא חיבבה אותך.‬
‫חיבבה אותי?‬
‫כולם מחבבים אותי.‬
‫אל תפסיק להיות נחמד, טוב?‬
‫מה?‬
‫יש לנו את אחר הצוהריים הזה יחד, נכון?‬
‫וגם את הערב, אם את רוצה.‬
‫יופי.‬
‫בואו ניתן קבלת פנים חמה‬ ‫של ביה"ס היסודי הקהילתי הארטווד‬
‫לסלדג'האמר.‬
‫"מעשים ולא מילים‬
‫ "מעשים ולא מילים" ‬
‫פעם, לפני לא הרבה זמן, ‬
‫רק גברים יכלו להצביע.‬
‫נשים ביקשו במשך שנים את הזכות הבסיסית הזו, ‬ ‫אבל דבר לא השתנה.‬
‫עד שיום אחד…‬
‫הגיעה אישה בשם אמלין פנקהרסט, שהחליטה…‬
‫מספיק ודי!‬
‫מוגזם מדי.‬
‫"מעשים ולא מילים‬
‫ "מעשים ולא…" ‬
‫לחיי סלדג'האמר.‬ ‫-לחיי סלדג'האמר.‬
‫האמר.‬
‫לקנדי על העבודה המעולה עם מסכות.‬
‫לקוואמי, בעל קול המלאך.‬ ‫סיד, ששמר אותנו עם רגליים על הקרקע.‬
‫תזדיין.‬ ‫-וכמובן, אמה.‬
‫על הכול.‬
‫לחיי תיאטרון פורץ דרך ורדיקלי.‬
‫לחיי עוד הרבה הפקות, ‬ ‫ולשינוי מסלול חייהם של צעירים דרך אומנות.‬
‫לחיי הילד שהשתין על עצמו בזמן המונולוג‬ ‫והאשים את בקבוק המים שלו.‬
‫לחיי הבנים בסוליהול שזרקו עליי שוקולדים.‬
‫ולחיי התלמיד התורן במרסטון היל שמישש אותי.‬
‫איפה היית?‬ ‫-בדואר. טוב, משהו בשבילך.‬
‫משהו בשבילך.‬
‫אז הוא עבר לחבילות עכשיו?‬
‫לא, זה מאימא שלי.‬
‫והייתה הודעה מהסוכן שלך.‬
‫כן?‬ ‫-לא.‬
‫קשוח.‬
‫הגזמת, טרייסי.‬
‫אז מה עכשיו?‬
‫אספרסו.‬
‫אף אחד לא שותה קפוצ'ינו אחרי ארוחת הבוקר.‬
‫התכוונתי מבחינתך, דקסטר. מה אתה מתכנן?‬
‫מתכנן?‬
‫אמרת שכמעט סיימת פה. אז מה עכשיו?‬
‫לא יודע.‬
‫ברצלונה?‬
‫לא התכוונתי לאיזו עיר, דקסטר.‬
‫מה תעשה עם החיים שלך?‬
‫למה להזדרז כל כך להחליט מה אעשה?‬
‫אני רק שואלת כי אני אוהבת אותך.‬
‫אולי‬
‫עיתונאות.‬
‫עיתונאות?‬
‫אבל אתה לא כותב, נכון?‬
‫חשבתי אולי להיות צלם עיתונות.‬
‫בעצם חשבתי רק על צילום.‬
‫צילום?‬
‫כן.‬ ‫-איזה מין צילום? דוגמנות?‬
‫או שתמשיך לעבוד על טקסטורות?‬
‫זוכר את פרויקט האומנות שלך בחטיבה?‬
‫אני זוכר.‬ ‫-כל התמונות של חצץ.‬
‫אלוהים. עמדת בשביל הגישה שעות וצילמת.‬
‫סליחה, דקסטר. זה היה נבזי.‬
‫אני אישה נבזית.‬
‫זה רק רעיון.‬
‫מראה חיצוני וקסם אישי משיגים הרבה.‬ ‫-אימא!‬
‫ויש לך משניהם בשפע.‬
‫אבל אני חוששת שאין משהו שמניע אותך, מטרה.‬
‫בשביל אושר חשוב שתהיה מטרה, יקירי.‬
‫אני לא נהנה מהשיחה הזו.‬
‫אני מנסה לומר שהיה לך מזל.‬
‫המון מזל.‬
‫והיית מוגן מפני דברים.‬
‫אחריות וכסף.‬
‫אבל אתה בוגר עכשיו.‬
‫ו…‬
‫יום אחד…‬
‫יכול להיות שהמצב לא יהיה כל כך…‬
‫רגוע.‬
‫אלה רק בולים וגרביים ומודעות דרושים.‬
‫דרושים? איפה?‬
‫מה, בלידס?‬ ‫-כן.‬
‫אז את חוזרת?‬
‫כן, נראה לי.‬
‫השתעשעתי עם הרעיון של פריז, ‬ ‫ואז חשבתי שיהיה קשה לקבל דמי אבטלה שם.‬
‫אילו אודישנים תקבלי בלידס?‬ ‫-אני לא רוצה אודישנים.‬
‫אני רוצה לכתוב.‬
‫מחזות, ספרים.‬
‫עפתי על עצמי.‬ ‫נשמע מעולה, לא? "אני רוצה לכתוב".‬
‫מה תכתבי?‬ ‫-את המחזה הבא שלנו.‬
‫כנראה על אישה שחוזרת הביתה עם גינוני קולג'‬
‫ועקבותיה נעלמים.‬
‫מה תרצי?‬
‫אפשר לדבר?‬
‫כן. סליחה.‬
‫היה ממש מדהים, אמה.‬
‫היה כיף.‬
‫אז בואי נמשיך.‬
‫אל תחזרי ללידס.‬
‫בואי נישאר בוואן, נרים עוד מחזה.‬
‫זוכרת את פרויקט האפרטהייד‬ ‫שכתבתי עליו למועצת האומנות?‬
‫הם מעוניינים. והם רוצים שאפתח את זה.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-כן.‬
‫סליחה. פרויקט האפרטהייד.‬ ‫זו ההצעה שאני כתבתי?‬
‫כן.‬
‫הם רוצים שאביים את זה.‬
‫אבל אני חושב שאנחנו צוות טוב.‬
‫סארטר ודה בובואר.‬
‫פלאת' ויוז. בקט וברברה בריי.‬
‫מי זו?‬ ‫-החברה של בקט.‬
‫מעולם לא שמעתי עליה.‬ ‫-היא הייתה דמות משנית.‬
‫בתקופת חייה.‬
‫נו, אמה.‬
‫אל תחזרי הביתה.‬
‫בואי נעשה את זה. בואי ניצור תיאטרון.‬
‫בואי נשנה את העולם.‬
‫הגענו אליי.‬
‫- מלון -‬
‫נראה יפה.‬
‫ידעת שאבא שלך ואני‬ ‫התארחנו כאן בפעם הראשונה ב-1958?‬
‫באמת?‬
‫עבר הרבה זמן מאז.‬
‫את בסדר, אימא?‬
‫לא יודע. את נראית קצת‬
‫מוטרדת ממשהו.‬
‫אני…‬
‫רציתי לדבר איתך על משהו אחר, ‬ ‫אבל אני קצת שיכורה עכשיו, נראה לי.‬
‫תאכל איתי צוהריים מחר.‬ ‫נדבר על זה כמו שצריך.‬
‫רק אתה ואני. מקום יקר. על חשבוני.‬
‫אני גאה בך.‬
‫תודה.‬
‫לילה טוב, יקירי.‬
‫לילה טוב.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫רגע, את נראית קצת…‬
‫זה קשור אלייך ולאבא? אתם מתגרשים?‬
‫אלוהים, לא. אין סיכוי!‬
‫מי יכולה לעמוד בפני גבר כזה?‬
‫שלום, יקירתי.‬
‫היי, אבא.‬ ‫-אתה בסדר?‬
‫מה העניין?‬
‫מחר, יקירי. נאכל צוהריים שוב מחר.‬
‫תורך.‬
‫אני לא שרה.‬
‫זה הדבר הכי מבאס ששמעתי.‬
‫לא, זה מה שיקרה כשאשיר.‬ ‫-דואט?‬
‫לא.‬ ‫-נו. את ואני.‬
‫לא. באמת.‬ ‫-בחייך.‬
‫דואט עם גארי בלילה האחרון.‬
‫יהיה לך כיף. נו.‬
‫לא.‬
‫בחייך.‬ ‫-אני יוצאת.‬
‫יש לך קול יפה.‬ ‫-לא.‬
‫בחייכם! לא.‬
‫גארי ל"ווטרבויז", "דה הול אוף דה מון".‬
‫מישהו ראה את גארי?‬
‫גארי?‬
‫- טירת אדינבורו, באהבה, דקס -‬
‫- מנהלת אדמיניסטרטיבית, לידס, רמז -‬
‫יופי גארי.‬
‫כל הכבוד, גארי!‬
‫גארי!‬
‫תחתימו אותו על חוזה לאלבום.‬
‫וכדי לעזור לכם להחליט, הינה גרהם…‬
‫הלו?‬
‫-טילי, זו אם.‬
‫אם?‬ ‫-אני באה ללונדון.‬
‫מה? חשבתי שאת‬ ‫בסיבוב הופעות בצפון עם הרולד פינטר.‬
‫כן, הייתי, אבל כבר לא.‬
‫אבל אמרת שלונדון קלישאה.‬
‫שהנהירה של כותבים ללונדון‬ ‫יוצרת גירעון תרבותי בצפון.‬
‫אמרתי את זה? כמה יומרני מצידי.‬
‫כן, אני באה. החדר עדיין פנוי?‬
‫פנוי, כן. זה 200 לחודש, אבל פנוי.‬
‫אין חלון.‬
‫זה לא משנה כי נהיה בחוץ כל הזמן.‬
‫זה יהיה כמו באוניברסיטה, אבל יהיה לנו כסף.‬
‫טוב, לי לא.‬
‫אבל אנסה לכתוב מחזה.‬
‫כמו שצריך. לא לילדי בית ספר.‬ ‫מחזה אמיתי, למבוגרים.‬
‫ואת תצליחי. אני יודעת שתצליחי.‬
‫איפה את גרה שוב?‬ ‫-קלפטון.‬
‫איפה זה?‬
‫לונדון, מאמי. בואי כבר.‬
‫איפה את, אם? מה את עושה עכשיו?‬
‫אני לא טוב בכתיבת מכתבים. לא כמוך.‬
‫צחקתי מאוד מהאחרון שלך.‬
‫איך הולך עם ההצגה?‬
‫את מחוללת מהפכה בעולם התיאטרון?‬
‫אני ברומא, ‬
‫אבל אחזור ללונדון בספטמבר.‬
‫מתי תבואי?‬ ‫-לא יודעת. בעוד כמה שבועות, אולי.‬
‫ספטמבר.‬
‫- על פי הספר "יום אחד" ‬ ‫מאת דייוויד ניקולס -‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬