כן.
זה היה כיף.
טוב, אז אני אוהבת את זה,
ואני לא רוצה להרוס משהו טוב.
מה? את נפרדת ממני?
ההפך.
המשפחה שלי עורכת טורניר טקסי מטופש
ואתה תהפוך אותו לנסבל.
אני יודעת. אתה לא מסוגל להתקרב למישהי
בגלל אשתך שמתה לפני 40 שנה. אני יודעת.
אני לא מדברת על זה. זה ברביקיו עם ההורים שלי.
לא כדאי לך להתקרב יותר מזה.
אני פשוט אמצא משהו שאני לא אוהב בך או אשתעמם.
זו הזמנה זוגית.
מה? לא היה שום דבר שלא אהבת אצל דיאן?
אין לי הרבה זיכרונות ממנה.
מכשיר האומגה, הדבר שאני הרשע השתמש בו כדי למחוק את דיאן מכל מקום,
הוא דופק לך את המוח.
בת' רק חושבת שהיא זוכרת את אימא שלה.
רגע. למה אני מדבר על זה?
אנחנו עושים סקס שוב?
אילו סוג של בגדים את לובשת?
- אלה בגדי סקס. - יופי.
ברוכים השבים ל "עוגה או הצגה: מהדורת המפורסמים".
אתה צריך סכין, מר דקרני?
הבאתי סכין משלי.
איפה היית? עדיין מחרבן במקום שבו אני אוכלת?
תרדי ממני, בת' מהחלל.
הכרתי את באגאן מיליארד שנה לפני שאולי שיבטו אותך.
תירגעי, אבא יותר מדי מאוהב באימא כדי להתחייב.
תודה לאל. תמשיך להתבכיין, איש זקן.
טוב, קודם כול, פספסתם את זה.
זה היה תינוק אמיתי, לא עוגה, ומר דקרני בוטל עכשיו.
ושנית, למה אנחנו יורדים על ריק?
הוא היה אבא אוהב עבור המשפחה שלנו מאז שאני זוכר את עצמי.
- סליחה? - את זוכרת אותו בחתונה שלנו?
ובלידה של מורטי? וכשהוא המציא את כריך חמאת הבוטנים והריבה?
- ריק נהדר. - מה?
מה? אתם לא זוכרים את זה?
אני חושב שאני יודע מה קורה.
אני לא אוהב שכולם מסתכלים עליי.
ידעתי.
גבירותיי ורבותיי, הכירו את ריק הזיכרון.
ריק ומורטי
תדחפי, מתוקה. את יכולה לעשות את זה.
הוא תומך כל כך.
איך קיבלנו את הגרסה הזו שלך?
הוא רק זיכרון שלי בשיא תשוקתי וגבורתי.
הוא חמק מהמוח של איש הציפור ונכנס למוח שלי.
הוא בטח נזרק בטעות אל תוך ג'רי
כשהחלפנו את המוחות שלנו בעונה שעברה.
איש הציפור זוכר אותך כחתיך.
אני עדיין חתיך. והוא הורס את הכול
בכך שהוא פולש לנוסטלגיה המשפחתית הזאת.
לג'רי יש עכשיו בעיקרון את המקבילה לסרטן זיכרון.
- סרטן? - אבל הוא ממזר קטן וחכם.
תראו כמה רחוק הוא הגיע עם טכנולוגיה של קפיצים וגלגלי שיניים.
בכל מקרה...
פלא החיים, בנאדם.
אתם תהיו הורים מעולים.
לעזאזל.
גם אם לא אהיה בסביבה כדי לעזור!
- ג'רי, קח את ההגה! - מה?
- אבא! - אהבתי לבלות איתכם!
תירגע, קטנצ'יק. תירגע.
חתיכת חרא. תקעת אותי באמצע שום מקום.
אתה חתיכת חרא. הרסת את המוח של ג'רי.
הוא מחבב אותי עכשיו. זה נורא.
לך תזדיין, בנאדם. יש לך משפחה יפהפייה.
ברצינות, תירגע.
בניתי את מוח חוות הנמלים הזה כדי לתת לתחת הנוסחתי והמטומטם שלך
את כל המרחב שהוא אי פעם יזדקק לו.
תיהנה מהנצח.
המקום הזה גרוע. תחזיר אותי...
אז לא המצאת את כריך חמאת הבוטנים והריבה?
הוא רק זיכרון, ג'רי.
- בום. איפוס מוחלט, טוב כמו חדש. - מה?
מה התאפס?
זה די מדהים שאתה יכול להוציא ככה זיכרון פולשני.
הלוואי שהייתי יכולה להוציא את הזיכרון של כל האקסים המחורבנים שלי.
במיוחד פיטר קייסי.
הבחור ההוא התעניין יותר מדי בלטאות.
לך תזדיין, איש זקן!
מה? אתה מאוים ממרץ הנעורים שלי?
אין לך את הכוח.
- הוא באמת נראה די בודד. - אבא מזיין כל הזמן.
הוא מזיין דברים שאנחנו אפילו לא יכולות להבין.
- תדברי פחות על זה שאבא מזיין. - סליחה.
לאשר העברה?
"ריק היקר, הוצאת את הזיכרון של דיאן מהראש שלך.
"עשית את זה כדי להיות יותר פתוח רגשית. אל תחזיר לי תשובה."
באגאן? היי. הצעה מוזרה.
אבא?
לעזאזל.
מה אתה עושה?
מותק? ילדים? ארוחת בוקר.
- הנה אתה. - איפה עוד אני יכול להיות?
היי, בי-איי. את צריכה קפה?
לא יזיק לי תה.
- היי, בת'. - היי.
מורטי, משפחה, זו באגאן. אל תבהו. היא רק אוספת אותי.
- לגמרי. - היי, באגאן.
מצטערת שהתפרצתי לארוחת הבוקר.
ריק התקשר אליי ואמר, "הצעה מוזרה",
אבל אז ההצעה שלו הייתה פשוט ללכת למשהו שהזמנתי אותו אליו.
- לא בדיוק התנהגות "טיפוסית" של אבא. - אל תהיי מוזרה, בת' מהחלל.
הוצאתי את הזיכרון של אימא שלך מהראש שלי.
עכשיו אני יותר פתוח רגשית.
- מה? - הוצאת את אימא מהמוח שלך?
- אל תהיי מוזרה.
זה לא שלא ניסיתי להמשיך הלאה בדרכים אחרות.
אני מנסה משהו חדש, זה עובד. תרדי ממני.
אני חושב שזה נחמד. אני חושב.
סבא, מתי התחלת להגיד "תרדי ממני"?
אבא?
היי, ילדונת.
לאן אתה הולך?
אני יוצא לכמה זמן. אל תחכי לי.
למה אתה עוזב?
ענייני עבודה.
בת'! הבת שלי! ענייני העבודה היו בתקרה.
חזרתי עכשיו.
- השיער שלך, הוא... - הרבה יותר מגניב, נכון?
יהיה לנו כיף כל כך ביחד, מתוקה.
- יש! - ואז נציל את אימא שלך
מכלא זיכרון תת-קרקעי סודי.
יש?
ריק, תודה לאל שזה נגמר.
מצטערת שנתקעת עם הדוד סקוב.
לא אמרת לי שכולם כאן יהיו מגניבים.
הם לא. זאת דודה שלי בולגוגי. היא כלבה ענקית.
ושם נמצא ג'ק-פו, החבר שלי לשעבר מהתיכון.
אני מניח שהוא בהה בי הרבה זמן לפני כן, אה?
באגאן. הלכת לפני סוף העלאת השלט.
למה הלכת? אני מביך אותך?
לא בפני הדוד סקוב, יקירי.
אימא, אבא, זה ריק.
הוא הידיד ההוא מהתקופה שהייתי מהפכנית.
איש הקוף.
גרומפלומיטים נותנים שם רע לחרקים. כזו תרבות אלימה.
אתה מכיר את הבת שלי הרבה זמן, אה?
כן, אם כי באגאן ואני
שוכבים רק כמה חודשים.
מה?
- למה אמרת את זה? - נפתחתי.
לא ידעתי שלמין שלך
יש דו-קרבות פולחניים על בסיס כבוד בגלל סקס לפני הנישואים.
אתה גאון ולא חקרת בכלל את התרבות שלי?
הוצאתי את אשתי מהראש שלי. אני מתמודד עם הרבה דברים.
המשפט ימשיך עד שאחד מכם ימות
או ייכנע.
אם תיכנע,
אתה מודה שאתה לא מסוגל לאהוב ולהתחייב,
אלא רק מסוגל לעשות סקס לא מכבד וחסר משמעות.
התחילו!
בבקשה אל תהרוג את ג'ק-פו.
תילחם בי, זונה!
אימא שלך תהיה באזור מוגן כלשהו.
נצטרך גישה מיוחדת.
אני מניח שסאמר עושה מטלות עבור ריק.
אמור להיות לה כרטיס גישה שנוכל להשתמש בו כדי...
זה היה מהיר יותר. נחמד. שוב.
- מותק, בואי. - לעזאזל. אימא באה לאסוף אותי.
מהר, לפני שאת הולכת...
"אימא לכודה בקופסה בתת-מרתף.
"אני היחידה שיכולה להציל אותה.
"ככה אנחנו נשארים משפחה."
ריק המבוגר מהעתיד שכולא אותה
הוא ערמומי ופרנואיד. הוא ממזר אמיתי.
- אבל המשפחה שלנו תבטח בי? - כן, אם לא תתנהגי מוזר.
לא אתנהג מוזר.
אתה יודע, אני מודאגת לגבי אימא מהעתיד,
אבל אני אוהבת את זמן ה "אבא-בת" שלנו.
תמיד היית שם בשבילי.
ותמיד אהיה, מתוקה. עכשיו, עוד פעם אחת.
אימא לכודה בקופסה בתת-מרתף.
אני היחידה שיכולה להציל אותה.
ככה אנחנו נשארים משפחה.
היי. מה קורה?
זו תהיה קלישאה אם לא נאהב את זה שאבא יוצא עם מישהי, נכון?
כן, זה די נדוש.
- איזה חלק את לא אוהבת? - אני לא שונאת שום דבר מזה.
אני אישה בוגרת ואבא הוא אדון לעצמו.
צמחי הפיראניה הארורים מיוחמים שוב.
- מצטערת, מתוקה. - אלוהים, הכתף שלך קשה.
- על מה אתן חופרות? - סבא שלך.
אפרופו, יש חלקים מסוימים בתת-מרתף
שבהם שומרים דברים חשובים?
- למה? - כן,
את הולכת לחבל ביחסים שלו ושל הבחורה החדשה?
לא, סאמר, אני רוצה לעשות משהו נחמד בשביל אבא.
זה היה די מעורר ענווה עבורי.
כן, יש אזור פנטום בשביל דברים מסוכנים בקומה שתיים
וכספת בשביל דברים יקרי ערך בקומה שבע.
הגיוני. אבא אמר שהוא יהיה פרנואיד.
אתן רוצות לצפות בסרט או משהו, כלבות?
- כן. - בטח.
מגניב. סבא כל הזמן מזכיר את "מרוץ מחוף לחוף"
ונמאס לי להעמיד פנים שראיתי אותו.
אני זוכרת אותך.
אני זוכר אותך.
- בואי נלך. - ועוד איך.
אני אוהבת את המכונית החדשה שלך.
מה את עושה כאן למטה?
- שום דבר. - ידעתי שלא לוקח כל כך הרבה זמן
"ללכת לשירותים."
ולמה התכוונת כשאמרת, "אבא אמר שהוא יהיה פרנואיד"?
- משפט מוזר. - משהו שאבא אמר כשהיינו נערות.
אבא לא היה בסביבה כשהיינו נערות, בת'.
אנחנו אותו אדם עם אותם הזיכרונות.
יש לזה קשר לגרסה הצעירה והמגניבה של אבא?
לא, את משוגעת. הנה, אוכיח את זה.
- אנחנו יכולות ללכת לבדוק מה שלומו. - בסדר.
הגולגולת שלך עשויה ממתכת?
כן.
מגניב.
פשוט תפסיקי להילחם בי!
אני לא יכולה!
ככה אנחנו נשארים משפחה!
בת' מהחלל?
לעזאזל!
בסדר. אז אני זיכרון מהעבר,
ויש לנו בת בעתיד,
ואנחנו נמצאים בראש שלה עכשיו?
אנחנו יחד בראש שלה עכשיו.
אבל יש מוח חוות נמלים מיוחד שריק הזקן האמיתי בנה
שבו נוכל לחיות לנצח.
מה קרה?
כבר היינו אמורים לעבור לשם.
בת' רק הייתה צריכה להעביר אותנו מהתת-מרתף למוסך.
אלך לבדוק מה קורה. אל תיגעי בכלום.
מי את?
אלוהים. אני אימא שלך, איכשהו.
את לא יכולה להיות אימא שלי. אימא שלי לכודה בקופסה בתת-מרתף.
הייתי לכודה. זה משהו שקשור לזיכרונות
- או משהו? - את צעירה מדי.
אני זיכרון, בדיוק כמוך.
ואני חושבת שאנחנו בראש שלך האמיתית?
אני זיכרון? אני לא אמיתית?
גם לי זה חדש, אני יודעת.
- הגענו לכאן בתא הזה ו... - מה?
היי!
- דיאן. בסדר. - ריק.
לתוכנית יש בעיה קטנה. אני חושב שבת' האמיתית עברה צד.
רגע, מה את עושה מחוץ לתא?
הבת שלנו הייתה ממש שם, ריק.
ניסיתי להגיד לה ששנינו זיכרונות, אבל...
לעזאזל!
מתוקה, כשמספרים לזיכרון שהוא זיכרון, זה מעיר אותו.
באמת? זה לא אמור להיות קל כל כך ליצור תחושתיות.
כן, אני חושב שכל הורה חושב ככה בשלב מסוים.
לעזאזל. זה רע.
כבר מילאתי את הזיכרונות הנוחים להשפעה של בת'
כדי לשטוף לה את המוח, כדי שהיא תציל אותך.
- לשטוף לה את המוח? - כדי שהיא תציל אותך.
הריב הראשון שלנו.
זה מה שקורה כשאתה מקשיב לאנשים.
אתה מגיע לבור לחימה עם חבר לשעבר
שאסור לך להרוג.
הזמנתי אותך לאירוע, ריק. לא היית חייב לבוא.
ובהחלט לא היית צריך להוציא את אשתך המתה מהראש שלך.
אמרתי לך שלהתקרב אליי יהיה טיפשי.
שים לב לאווירה, גבר.
שמתי לב. לא נראה לי שאשתך המתה הייתה הבעיה.
כן? אז כולנו מסכימים?
אני מניח שפשוט אלך ואבטל את זה.
ריק!
לעזאזל.
בבקשה תעבדי.
- תודה לאל. - אבא?
לאט, אלופה. יש לך מזל שיש לך עמוד שדרה רובוטי.
למה את כאן למטה? איפה בת'?
ומה קרה לקופסת הזיכרון שלי עם דיאן?
ואיפה ריק הזיכרון?
הוא בטח פרץ למוח שלה איכשהו. אלוהים.
זיכרון חישה אחד שמסתובב בראש זה מספיק גרוע.
יכולה להיות התפרצות מלאה במוח שלה עכשיו.
אנחנו חייבים למצוא אותה.
אוריד באסלה את הזיכרון הקטן הזה חזק כל כך.
- היי, רגע, איך היה הדייט שלך? - הייתי כאן אם הוא היה טוב?
הייתי חייבת לעשות את זה. הייתי חייבת לעשות את זה בשביל אימא.
ככה אנחנו נשארים משפחה.
אנחנו חייבים להגיע לזיכרונות האחרונים של בת'.
אנחנו נהיה באיחור קל,
אבל זה הכי קרוב שנוכל להגיע ללדבר איתה בזמן אמת.
- המשפחה שלנו לא נורמלית כל כך, נכון? - כן, הם מגניבים.
זכיתי לבלות איתם קצת בראש של החתן שלנו.
וזה לא דפק כלום?
אני עדיין לחוצה בגלל הבת' שהערתי.
טוב, אם היא צדה אותנו, היא לא עושה עבודה טובה במיוחד.
אבא? אני?
הוא לא אבא שלנו. הוא מתחזה.
והוא מילא את המוח שלנו כמו וירוס.
אבל הוא רק זיכרון.
וגם אנחנו.
וגם את.
אנחנו בטח קרובים. שם!
לעזאזל. היא מדויקת.
כמעט שם.
הנה את, מתוקה.
היי, "אבא".
- מה קורה? - היא מעירה עוד כמוה.
בת'יות, מה אתן עושות?
אתן תהרסו לעצמכן את המוח.
מעניין מאיפה קיבלתי את הרעיון.
סליחה, בת הזיכרון.
אתם חושבים שאתם יכולים לברוח?
שאתם מכירים את המוח שלי טוב יותר ממני?
אימא? אבא?
אני חושבת שהרגתי הרגע את בת' מהחלל.
- תחזרו לפה! - פשוט תנהגי, מתוקה.
אנחנו כל כך גאים בך, מותק.
- מה עכשיו? - אני לא יודע.
לא תכננתי מעבר לזה.
מעולם לא הייתי צריך באמת להיות הורה.
- שנחזור? - ריק שונא אותי
והוא הוציא אותך מהראש שלו. הוא פשוט יהרוג אותנו.
אם אין דרך החוצה, שנעשה מה שעשו ב "תלמה ולואיז"?
- רגע, מה? - רגע, מה?
- בת', את אמיתית. אל תעשי את זה. - מותק, אנחנו נהיה בסדר.
אני לא יכולה לחיות בלעדיכם.
מותק, בבקשה.
ככה אנחנו נשארים משפחה!
בת', לא!
רגע, אם זה זיכרון טרי, זה לא אומר שהיא כבר...
בת'. תני לנו לעזור לך.
לא אתן לך לקחת אותם ממני.
הם לא המשפחה האמיתית שלך.
תקשיבי לי. שברת לי את המפרקת ואני עדיין לא רוצה לפגוע בך.
הראש שלי.
ככה אנחנו נשארים...
בת'?
אני רק רוצה שזה ייגמר.
- היי! - אני רק רוצה שזה ייגמר.
אתה רואה מה עשית?
אנחנו הבת שלך!
וגרמת לנו להשתגע.
אז אנחנו הולכות להרוג אותך לפני שהיא תהרוג את כולנו.
- ריק! - דיאן!
חכו!
אני מבולבלת כל כך, בת' מהחלל. אני שומעת...
אני שומעת כל כך הרבה קולות.
אני זוכרת שאהבתי את אבא שלי ואז שנאתי את אבא שלי.
זה פשוט נקרא לחיות, מתוקה.
לא הייתי שם בשבילך. ומישהו ניצל את זה.
אבל אני כאן עכשיו.
אביך האמיתי נמצא פה, בת'. והוא יותר פתוח רגשית.
הוא נראה נחמד.
למה לא קיבלנו את הגרסה הזו של אבא?
רגע, מה הוא עושה עם היד שלו?
הוא מסיח את דעתה! חתיכת החרא הזה!
הלוואי שיכולתי להכיר אותה. את אימא.
הכרת. היא גידלה אותך.
אני יודעת, אבל... אני לא ממש זוכרת.
אף אחד לא זוכר.
אפילו לי הייתה רק חתיכה ממנה.
היה נחמד שהיא הייתה בראש שלי לרגע. אני חושבת.
זיכרונות אינם אמיתיים, בת'.
והם יכולים להיות אנוכיים כמו כולנו.
לעזאזל, ברגע שדיאן הזיכרון שלי ברחה,
היא עזרה לחטוף את הבת שלי.
האימא האמיתית שלך אהבה אותך יותר מזה.
אני מניחה שאצטרך לסמוך עליך בקשר לזה.
אז זה נגמר?
מה שלומך, מתוקה?
- את מרגישה רדיקלית? - אני בסדר, ג'ר.
עבודת איפוס מרשימה למדי.
מה קרה לריק הזיכרון?
הוא איננו.
למה כולכם התבאסתם הרגע, לעזאזל?
הוא עשה מניפולציות על אימא שלכם.
כן, כי הוא אהב את סבתא.
אני עצוב שגרסה נחמדה שלך מתה.
הוא יצור מחשבה מוזר.
הוא מעולם לא היה בחיים.
לא משנה. אני הולך...
אני הולך לבלות עם באגאן.
אתם עדיין ביחד?
- תודה שלא הרגת אותנו. - תקשיב, אקטיביסט קטן.
זה הדבר הכי טוב שתקבל.
מוח חוות נמלים וחלקה של חלל ריק.
אם תגיע לטווח של 100 שנות אור מהמשפחה שלי,
או שתנסה לבנות לעצמך חליפת יצור מוח מכנית או משהו,
כל המכל שלך יתפוצץ.
- הבנתי, בוס. - ותראו,
העובדה ששניכם מקבלים את הסוף השמח והטיפשי הזה,
שבו תהיו צעירים לנצח וככל הנראה תשכבו כל הזמן,
מוציא אותי מדעתי.
אז אני הולך לפוצץ לעצמי את המוח ולשכוח שזה אי פעם קרה.
אתם לבדכם.
תודה שהשארת אותי בחיים כל כך הרבה זמן, ריק.
כן.
להתראות, דיאן הזיכרון.
- באגאן היי -
עונה שמונה, אה?
אהבתי את הפרק שבו ג'רי היה ארנב הפסחא.
זה היה כיף.
- והפעם ההיא... - מי הוא?
עם מי הוא מדבר?
אני אף פעם לא יודעת.
אבל אי אפשר להפריך את הנתונים האלה.
האטומים שלו רוטטים בתדר
שלא דומה לשום דבר במציאות שלנו.
ואת מאמינה שהנוסע הזה הגיע לפה כדי להחליף את בעלך?
אני יודעת שאני נשמעת מטורפת ומרוכזת בעצמי כיוון שאני חושבת ככה.
העובדות חושפות שההפך הוא הנכון.
- היית אמיצה מאוד, איימי. - מה את רוצה שנעשה איתו?