‫ג'ונתן! ננסי! ג'ונתן!‬
‫ג'ונתן! ננסי!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תקשיבו לי! אל תיגעו בכלום!‬
‫אולי פספסת?‬
‫אולי כדאי ש…‬ ‫-כן.‬
‫לפני שתגיד משהו,‬ ‫אני יודעת שהשעה חמש בבוקר,‬
‫אבל אני צריכה שתבנה מכשיר מעקב טלמטרי.‬ ‫-מה? אריקה, השעה…‬
‫חמש בבוקר. היא פתחה בזה, חבר.‬
‫אני מצטער. מי אתה?‬
‫דוד שלי.‬ ‫-בייביסיטר.‬
‫מי זה, חומד?‬
‫זה בסדר, מתוקה. תחזרי למיטה. אני כבר בא.‬
‫בסדר.‬
‫הספרנית?‬ ‫-היא משתיקה אותך כשאתה רועש מדי במיטה?‬
‫טוב, תקשיבו. את ומי שאתה לא תהיה,‬ ‫זה ממש לא הולם.‬
‫נתראה בכיתה, אריקה.‬
‫דסטין בסכנה.‬
‫סכנה? איזו מין סכנה?‬
‫מהסוג של חיים או מוות.‬
‫אז מה אתה אומר, חומד?‬ ‫תמשיך לשחק עם תולעת הספרים שלך‬
‫או שתבנה לנו מכשיר מעקב‬ ‫ותציל את התלמיד המצטיין שלך?‬
‫הנדרסון.‬
‫דסטין.‬
‫דסטין. היי. מה לכל הרוחות זה היה?‬ ‫זה היה מחולל שדה ההגנה? הם מצאו אותו?‬
‫טעיתי.‬
‫עשיתי טעות נוראית‬
‫וקטסטרופלית.‬
‫מה?‬
‫אחרי שהלכת, מצאתי יומן.‬
‫היומן של ברנר.‬
‫המפתח להשמדת החומה‬ ‫נמצא במעבדה הזאת,‬
‫אבל זה לא מחולל שדה הגנה.‬
‫זה לא קסם אפל. וקנה לא יצר את זה.‬
‫אלא המדע.‬
‫פיזיקאים תאורטיים מכנים את זה חומר אקזוטי.‬
‫מקור אנרגיה אחד שמחזיק את החומה הענקית,‬
‫ואני חושב שננסי הרגע ירתה בו.‬
‫איך זה רע? לכן אנחנו כאן,‬ ‫כדי לעבור את החומה.‬
‫אתה לא מקשיב לי!‬ ‫-אני מקשיב.‬
‫וקנה לא יצר את החומה. אז הוא לא בצד השני,‬
‫משמע שגם הולי והילדים הנעדרים לא שם.‬ ‫אף אחד לא שם.‬
‫אז מה לעזאזל נמצא בצד השני של החומה?‬
‫למה זה הפסיק?‬
‫דסטין, מה יש בצד השני של החומה?‬
‫מוות.‬
‫קדימה! בואו!‬
‫מהר.‬
‫קדימה.‬
‫תתכופפו.‬
‫כל הזמן הזה,‬
‫כל מה שאי פעם הנחנו על העולם ההפוך היה‬
‫מוטעה לחלוטין.‬
‫השער!‬
‫אני יכולה לפנות דרך!‬
‫לא, לא! תישארו מאחור! תישארו מאחוריי!‬
‫לא! לעזאזל!‬
‫תעצרי!‬
‫לא.‬
‫המקום הזה, העולם ההפוך,‬
‫זה לא ממד אחר. זה לא עולם אחר.‬ ‫זה חור תולעת…‬
‫-? "שם"‬ ‫הוקינס - "כאן" -‬
‫זה גשר‬
‫בין שתי נקודות בזמן ובמרחב,‬ ‫בין העולם שלנו לאחר.‬
‫ואם הגשר יתמוטט?‬
‫הוא ייקח אותנו איתו.‬
‫את כולנו.‬
‫- דברים מוזרים 5 -‬
‫- פרק 6: הבריחה מקאמזוטס -‬
‫רוצי, רוצי!‬
‫את בסדר? זה בסדר.‬
‫אנחנו בטוחות. הוא לא יתפוס אותנו כאן.‬ ‫-מקס.‬
‫הולי!‬
‫בואי.‬
‫הולי, מתוקה.‬
‫עצרי, או שאכאיב לה.‬
‫אני יודע שאת מאמינה שמקס חברה שלך.‬
‫אבל היא עבדה עלייך, הולי.‬ ‫היא שטפה את מוחך.‬
‫היא שקרנית.‬
‫לא! לא, אתה השקרן!‬
‫ראיתי אותך! ראיתי מה אתה באמת!‬
‫אתה מפלצת! מפלצת מגעילה!‬
‫הולי!‬
‫אם לא תחזרי איתי עכשיו‬ ‫ותצטרפי לשאר הילדים,‬
‫לא תהיה לי ברירה אלא לפגוע במקס.‬
‫אולי אפילו אצטרך להרוג אותה.‬
‫אז למה שלא תעשה את זה?‬
‫אני כאן.‬
‫אה, נכון.‬
‫אתה מפחד ממערה מטופשת,‬ ‫חתיכת פחדן ארור!‬
‫המצב השתנה, מקס.‬
‫יש עכשיו דרכים אחרות להגיע אלייך.‬
‫והולי?‬
‫כשהחברה החדשה שלך תתחיל לסבול,‬
‫והיא תסבול,‬
‫תוכלי לחזור אליי ולשים קץ לסבל שלה,‬
‫או שתוכלי לצפות בחברתך החדשה מתה.‬
‫החיים שלה בידייך.‬
‫- 6 בנובמבר -‬
‫- WSQK‬ ‫50,000 ואט -‬
‫מישהו יכול להסביר לי בבקשה‬ ‫מה לעזאזל קרה שם?‬
‫שרפנו את החלקיקים.‬ ‫ראיתי אותם עפים במעלה המגדל.‬
‫ראיתם את זה, נכון?‬ ‫-היה קשה לפספס.‬
‫אז ויל אמור להיות מנותק ממוח הכוורת.‬
‫תאורטית.‬ ‫-אבל למה הוא לא התעורר?‬
‫איך הוא ראה את מקס והיא עם הולי? זה אמיתי?‬
‫וקנה שוב עובד עלינו?‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫הרופאים מעולם לא הבינו‬ ‫למה מקס בתרדמת, נכון?‬
‫מה? לא. למה?‬
‫בסדר.‬
‫אז נניח רגע שכל מה שוויל ראה היה אמיתי.‬
‫הוא ראה את מקס ואת הולי.‬ ‫-כן, אבל איך?‬
‫אני מגיעה לזה. נניח ש…‬
‫- הקלאש‬ ‫לונדון קולינג -‬
‫זה ויל, וזו הולי.‬
‫- טיפאני -‬
‫ו…‬
‫זו מקס, כמובן.‬
‫- קייט בוש -‬
‫הם בשלושה מקומות שונים,‬ ‫הסקוואק, בית החולים,‬
‫ומקום לא ידוע בעולם ההפוך. נכון?‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫אבל יש להם מכנה משותף חיוני אחד.‬
‫כולם מחוסרי הכרה.‬
‫מה קורה כשווקנה תופס אותך?‬
‫אתה נכנס לטרנס.‬
‫וזה ייראה ממש כמו תרדמת.‬
‫אין פלא שלרופאים אין מושג.‬ ‫מקס מעולם לא הייתה בתרדמת.‬
‫היא הייתה בטרנס.‬
‫בדיוק כמו ויל. בדיוק כמו הולי.‬
‫זה מכה בי‬ ‫כמו צליל גבוה של ויטני יוסטון.‬
‫מה אם המוחות שלהם…‬
‫כולם באותו מקום?‬
‫בתוך הראש של וקנה.‬
‫כלואים.‬
‫לפחות שם הם היו בעבר.‬
‫אם ויל צודק,‬
‫אז מקס והולי מנסות לברוח מהכלא.‬
‫ואם הן יצליחו,‬
‫הן יחזרו לגוף הפיזי שלהן,‬
‫ומקס תחזור לחיים.‬
‫והן היו בראש של וקנה, פשוטו כמשמעו.‬
‫הן ידעו הכול. הן ידעו איפה ויל.‬
‫איפה הילדים.‬ ‫-אולי אפילו מה הוא מתכנן.‬
‫זה סוף המשחק.‬ ‫-ייתכן שגורל כדור הארץ מונח‬
‫בידיה של החברה שלך בתרדמת‬ ‫ושל אחותך הקטנה.‬
‫זה שווה עוד ניסיון, נכון?‬ ‫-את יכולה לנהוג?‬
‫לא מבחינה חוקית.‬
‫מספיק טוב. קחי את האוטו של ג'ויס.‬ ‫אל תיעצרי. לכו למקס.‬
‫אני אישאר עם ויל.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה זוכר את המקום הזה…‬
‫ויליאם?‬
‫זה מעלה…‬
‫זיכרונות?‬
‫מקס. הולי.‬
‫הן ברחו, נכון?‬
‫הרגל האטה אותך?‬
‫אתה חושב שאתה חכם, נכון?‬
‫אבל תזכור, זה הייתי אני.‬
‫זה שהזמין אותך להיכנס.‬
‫היית הכלי שלי.‬
‫המרגל שלי.‬
‫הבנאי שלי.‬
‫בנאי?‬
‫איך אתה חושב שהמנהרות נוצרו, ויליאם?‬
‫אתה בנית אותם‬
‫בכל לילה כשישנת.‬
‫יש בך כוח רב.‬
‫אבל אל תטעה, ילד.‬
‫אלה הכוחות שלי,‬
‫והם חזקים יותר מאי פעם.‬
‫הרבה יותר חזקים.‬
‫עכשיו סוף סוף הגיע הזמן.‬
‫הגיע הזמן שהכלים שלי‬ ‫יובילו אותנו לעולם חדש.‬
‫עולם טוב יותר.‬
‫חבל שהעולם שלך לעולם לא יתקיים,‬
‫עכשיו שמקס מחזיקה באחד מהכלים שלך.‬
‫יש דרכים להבריח שועל מהמאורה שלו, ויליאם.‬
‫ואתה תעזור לי.‬
‫אתה תהיה המרגל שלי‬
‫עוד פעם אחת אחרונה.‬
‫לא.‬
‫בחיים לא.‬
‫ככל שתתנגד יותר…‬
‫כך זה יכאב יותר.‬
‫טיפשה.‬
‫היי!‬ ‫-מה את עושה?‬
‫בודקת אם הוא עדיין שם.‬
‫הוא לא.‬ ‫-איך את יודעת?‬
‫כי הוא יודע שאנחנו בטוחות פה. בואי.‬
‫הוא אמר שדברים השתנו,‬ ‫שיש דרכים אחרות.‬
‫כן, והוא חתיכת שקרן.‬ ‫את כבר אמורה לדעת את זה.‬
‫אז מה אנחנו אמורות לעשות? כלום?‬ ‫להשלים עם הגורל שלנו?‬
‫אנחנו לא משלימות עם שום דבר.‬ ‫רק נשארות בחיים עד שיצילו אותנו.‬
‫על ידי אילבן?‬ ‫-כן.‬
‫איך את יודעת שזו היא?‬
‫אלא אם את מכירה עוד מישהו עם כוחות‬ ‫על טבעיים שמסוגל לחדור לראש של וקנה מרחוק,‬
‫להילחם בו, לתקשר דרכו ולהגיד לנו לברוח,‬ ‫אז זו הייתה חייבת להיות אל.‬
‫מה שאומר שהיא יודעת שאנחנו כאן‬ ‫והיא תבוא להציל אותנו.‬
‫עכשיו, את יכולה להפסיק לצעוד, בבקשה?‬ ‫ברצינות, את מתחילה להזכיר לי את אח שלך.‬
‫תודה.‬
‫למה הנרי לא יכול להיכנס לכאן?‬
‫לא יודעת.‬
‫לא היה לך מה לעשות במשך שנתיים.‬
‫בטח יש לך תאוריה.‬
‫אם אנחנו רק מחכות, עדיף כבר שנדבר.‬
‫הכלא הזה…‬ ‫-קאמזוטס.‬
‫קאמזוטס. בטח.‬
‫הוא מורכב מהזיכרונות של הנרי, נכון?‬
‫כולל המערה הזאת.‬
‫אז חשבתי שזה כמו…‬
‫לא יודעת, זיכרון שמסיבה כלשהי,‬
‫הנרי לא רוצה להתמודד איתו.‬
‫משהו טראומטי.‬
‫רק שאין כאן שום דבר מפחיד, אז…‬
‫אולי לא.‬
‫בכל אופן, זו התאוריה שלי.‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬
‫תודה.‬
‫ואם את צודקת,‬
‫אולי נוכל לברוח דרך הזיכרון הזה.‬
‫מה?‬ ‫-טוב, אז…‬
‫הבית שלי, עליית הגג שלך,‬ ‫הם גם היו זיכרונות טראומטיים,‬
‫והם הוציאו אותנו מקאמזוטס.‬
‫אז אולי גם הזיכרון של הנרי‬ ‫יכול לעשות את זה.‬
‫קודם כול, אין פה כלום, כמו שאמרתי.‬
‫שנית, הזיכרונות שלנו לא היו רק טראומטיים.‬
‫הם היו זיכרונות של הרגע המדויק‬ ‫שבו הנרי גנב את המוח שלנו.‬
‫והוא לא יכול לגנוב את המוח שלו, נכון?‬ ‫-איך את יודעת?‬
‫כי זה לא הגיוני.‬
‫והכול פה הגיוני?‬
‫זאת אומרת,‬
‫אולי יש…‬
‫מעבר סודי או משהו.‬
‫כן, שכחתי לגמרי מהמעבר הסודי.‬
‫מה עם שם בחוץ?‬
‫חול. הרבה חול.‬
‫חיפשת שם?‬ ‫-כן.‬
‫בכולו?‬ ‫-זה נמשך קילומטרים.‬
‫אז לא.‬
‫את לא יוצאת לשם.‬
‫הולי, אנחנו נשארות פה‬ ‫ומחכות לאילבן, זהו זה.‬
‫אני לא חושבת שהנרי בילף‬
‫כשאמר שיש דרך אחרת להגיע אלייך.‬
‫צריך למצוא דרך לצאת מכאן לפני שזה יקרה.‬
‫את באה?‬
‫או שתיתני לילדה לצאת אל המדבר בלי השגחה?‬
‫אני חוזרת בי.‬
‫את לא מזכירה לי את אח שלך.‬ ‫את בדיוק כמו אח שלך.‬
‫ג׳ויס?‬
‫מישהו התקשר לבית הלוויות?‬
‫מייק.‬
‫אל.‬
‫מייק…‬
‫אני כאן עכשיו.‬
‫את בסדר.‬
‫אני בסדר.‬
‫זאת קאלי,‬
‫אחותי.‬
‫וזה בטח מייק המפורסם.‬
‫אני לא… אני לא מבין.‬
‫זה סיפור ארוך. עדיף לספר אותו רק פעם אחת.‬
‫איפה שאר חברי ועדת מקבלי הפנים שלנו?‬
‫הוא כאן.‬
‫אלוהים.‬
‫כמה זמן הוא ככה?‬
‫כמה שעות.‬
‫את חושבת שתוכלי למצוא אותו?‬
‫יש רמז לכמה זמן לוקח לחור תולעת להתמוטט?‬ ‫עשר דקות, אולי 20?‬
‫חשבתי שזה יהיה מיידי. כנראה שלא.‬
‫למה אתה נשמע מאוכזב?‬ ‫-אני לא מאוכזב.‬
‫אתה נשמע מאוכזב.‬ ‫-אני מבולבל.‬
‫למיטב הבנתי, יש שתי אפשרויות.‬
‫או שזה העולם הבא ואתה ואני רוחות,‬
‫מה שלא נראה סביר.‬
‫או שננסי לא השמידה לחלוטין‬ ‫את החומר האקזוטי.‬
‫כי אם כן, קירות חור התולעת היו מתמוטטים.‬
‫והיינו נשאבים אל האבדון.‬
‫טוב, אז למה אנחנו מחכים כאן?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫לראות אם אוכל להשיג קליטה ולמצוא את ננסי.‬
‫סטיב, חכה.‬ ‫-קדימה, הנדרסון.‬
‫רגע.‬ ‫-קדימה.‬
‫סטיב, אנחנו לא יודעים אם בטוח פה למעלה.‬
‫אמרת שהחומר האקזוטי לא הושמד.‬
‫לא, אמרתי שהוא לא הושמד לחלוטין.‬
‫אבל הוא הופרע בוודאות.‬
‫אין לנו מושג איך זה ישפיע‬ ‫על חומר, חלל-זמן, כוח הכבידה.‬
‫כל הבניין הזה יכול להיות‬
‫מלכודת מוות לא יציבה בעליל‬ ‫שממרה את חוקי הפיזיקה.‬
‫זה נראה לי די יציב.‬
‫ננסי, שומעת? ג'ונתן, אתה שם?‬
‫שלום?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫בבקשה תגיד לי שהם לא למעלה.‬
‫לא. ננסי.‬
‫ננסי! לא.‬
‫ננסי!‬
‫קדימה. ננסי.‬
‫בואי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, נראה לי.‬
‫מה קרה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני מניח שנפלנו.‬
‫וברור שגם לא השמדנו את זה.‬
‫רק עצבנו אותו.‬
‫קדימה. בואי.‬
‫בואי נעוף מפה.‬
‫איפה הדלת?‬ ‫-שיט.‬
‫היא שם. בואי.‬
‫שיט!‬
‫לא! שיט! לא. לא!‬
‫לעזאזל.‬
‫נו כבר!‬
‫ננסי? היא לא השאירה פתק או משהו בכנסייה?‬
‫לא, שום דבר.‬
‫מה שאומר שהם חבורת שמוקים חסרי התחשבות,‬
‫או שהם נתפסו על ידי הצבא.‬
‫כדי להניח את דעתך,‬ ‫אני נוטה יותר להאמין לתאוריית השמוקים.‬
‫רגע, והחומה הבשרית שמצאתם, אתה לא חושב…‬
‫שהם נשאבו לתוך שואב האבק העצום?‬ ‫לא, לא נראה לי.‬
‫אבל אני לא באמת יודע, מייק.‬ ‫אני מבולבל בדיוק כמוך.‬
‫כל העניין הזה, מקס, הולי, החומה,‬ ‫הכול חייב להיות קשור איכשהו,‬
‫אבל אני לא מצליח להבין איך.‬ ‫כאילו חסר חלק מהפאזל.‬
‫חלק גדול.‬
‫החלקים נמצאים בראש של וקנה,‬ ‫ועכשיו יש לנו דרך להיכנס פנימה.‬
‫רק שג'יין לא מצאה כלום.‬
‫אוי, פוליאנה באה לשפר לכולם את מצב הרוח.‬
‫היא מתקשה שם למעלה.‬
‫כן? אולי כדאי שתיתני לה קצת זמן.‬
‫היא נחלשת, לא מתחזקת.‬
‫אז את המומחית בכל הנוגע לאל?‬
‫כמה זמן את מכירה אותה? יום וחצי?‬
‫יותר זמן ממך, האמת.‬
‫גדלנו יחד, ושמה ג'יין.‬
‫ג'יין הופר.‬ ‫-אני כאן רק כדי לעזור.‬
‫את כאן כדי לעזור.‬ ‫מצטער שאני לא מסוגל להודות לך כרגע.‬
‫חשבתי שאמרת שהקרב חסר טעם.‬
‫אמרת שכל העניין הזה חסר טעם?‬
‫מעולם לא אמרתי את זה.‬
‫באמת? ככה זה נשמע לי בדיוק, ועוד איך.‬
‫השארתי אותך לבד עם אל לרגע,‬ ‫והצלחת להשפיע עליה.‬
‫היא בטח מתקשה למצוא את ויל‬ ‫כי הסחת את דעתה.‬
‫דעתה הייתה מוסחת כשפגשתי אותה, בגללך.‬
‫בגלל השקרים שלך.‬
‫כל מה שעשיתי…‬
‫היה כדי להגן עליה. תמשיך לספר לעצמך את זה,‬
‫אבל אם אתה באמת רוצה להגן עליה,‬ ‫היא צריכה לדעת את האמת,‬
‫והיא צריכה להיות מוכנה‬ ‫להתמודד עם מה שמחכה לה‬
‫בצד השני של זה.‬
‫להרוג את הנרי לא ישים לזה סוף.‬
‫מה זה אומר?‬
‫זה חסר משמעות. היא ילדה.‬ ‫אין לה מושג על מה היא מדברת.‬
‫היא מדברת שטויות.‬
‫אני חושבת שאתה יודע שזה לא נכון.‬
‫אבל כמו שאתה משקר לג'יין,‬ ‫אתה משקר גם לעצמך.‬
‫אתה שואל למה אני עדיין כאן?‬
‫אני כאן כדי לוודא שזה לא יקרה שוב לעולם.‬
‫אל.‬
‫היי, הכול בסדר?‬
‫אני לא מצליחה להשיג אותו.‬ ‫הוא כל הזמן חומק.‬
‫טוב, יש לנו הרבה אוכל פה,‬
‫אז תאכלי, תנוחי‬ ‫ותטעיני את הסוללה שלך וננסה שוב.‬
‫או…‬
‫שנשפר את הקליטה שלך.‬
‫המכל.‬ ‫-כן. ייקח זמן להתכונן.‬
‫אבל את צריכה להטעין ממילא.‬
‫חוץ מזה שהיה קשה לבנות אותו,‬ ‫אז אני אשמח להפיק ממנו תועלת.‬
‫- בית חולים הוקינס ממוריאל -‬
‫היי, דוריס. נירשם אח"כ.‬ ‫-אני כאן לתמיכה נפשית.‬
‫גב' באקלי! גב' באקלי!‬
‫יודעים מה?‬
‫היי.‬
‫אנחנו צריכות לדבר.‬ ‫-כן.‬
‫רובין!‬ ‫-אני צריכה לפתור את זה. לך!‬
‫מה עם התוכנית?‬
‫ויקי.‬
‫תקשיבי, אני יודעת שאת כועסת, ובצדק.‬
‫מחפשים אותך.‬ ‫-מי מחפש אותי?‬
‫אבטחה. משטרה צבאית.‬ ‫-למה?‬
‫את באמת מיתממת?‬ ‫-אין לי מושג במה מדובר.‬
‫טוב, אני אתן לך רמז.‬
‫את, החדר של מר ביילי, בנזודיאזפינים.‬
‫נשמע מוכר?‬
‫רובין, את צריכה לספר לי‬ ‫מה קורה איתך ברגע זה.‬
‫טוב, מקס, הגיע הזמן לחזור הביתה.‬
‫נראה לי שעשינו את זה מספיק זמן.‬
‫חיפשנו רק סנטימטר מהמקום הזה.‬
‫סוף סוף הבנת את הנקודה שלי.‬
‫ביליתי מי יודע כמה זמן בחיפושים,‬ ‫אבל יותר מדי זמן.‬
‫לא תמצאי פתאום משהו שאני לא מצאתי, בסדר?‬
‫אחי סיפר לך פעם על דוד אריק?‬
‫דוד אריק?‬
‫הוא מחפש מתכות. את יודעת מה זה?‬
‫הוא מחפש מתכות.‬
‫כן, עם גלאי המתכות שלו.‬
‫הוא מחפש אוצרות ממש ישנים‬ ‫שאנשים מתים השאירו באדמה.‬
‫המקום האהוב עליו‬ ‫הוא פארק השעשועים אינדיאנה ביץ'.‬
‫הוא חיפש שם במשך שנים,‬
‫אבל הוא רק מצא שם קשקושים זולים.‬
‫ואז יום אחד הוא פתח את העיתון‬ ‫ובום, בעמוד השער,‬
‫איזה תייר מצא פחית‬
‫מלאה במטבעות זהב וכסף‬ ‫בשווי מיליוני דולרים.‬
‫אז תני לי לנחש, אני דוד אריק בתרחיש הזה.‬
‫ואני התייר.‬
‫כזאת טיפשה.‬
‫"אם" מסמן את המיקום.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-יש לי רעיון.‬
‫איזה רעיון?‬ ‫-אני אראה לך כשנתקרב.‬
‫הולי!‬ ‫-אמרת שאת רוצה לחזור.‬
‫אז אנחנו חוזרות.‬
‫חבר'ה, אם אתם שומעים, אנחנו באים.‬ ‫אני חוזר, אנחנו באים.‬
‫סטיב, תאט. זה יהיה יותר מסוכן‬ ‫ככל שנעלה גבוה יותר.‬
‫עוד סיבה להאיץ.‬
‫לא נועיל להם אם נמות. סטיב!‬
‫כמו שאמרתי…‬
‫נו כבר!‬
‫מה את עושה?‬
‫נראה שאחד החיילים קיצר‬ ‫דרך הדלת הזאת בקומה נמוכה יותר.‬
‫תיזהר.‬
‫שיט! תתרחקי!‬
‫שיט!‬
‫אלוהים.‬
‫לעזאזל!‬
‫השולחן! לכי לשולחן!‬
‫מה עכשיו?‬
‫הצילו! הצילו!‬
‫הצילו!‬ ‫-סטיב!‬
‫הצילו!‬ ‫-היי! הצילו!‬
‫הצילו!‬ ‫-הצילו!‬
‫אנחנו כמעט מוכנים.‬
‫אל תמצא פתרון.‬
‫היא תמצא פתרון.‬
‫זה היה רעיון שלי, הופ.‬
‫זה היה…‬
‫הרעיון שלי שהוא ייכנס לשם.‬
‫אני לא יודעת. רק חשבתי שאולי‬
‫אחרי כל מה שקרה,‬ ‫אחרי כל מה שראיתי אותו עושה, ש…‬
‫התחלתי לחשוב שאולי כל הזמן הזה‬
‫כל כך השתדלתי להגן עליו,‬
‫ובעצם רק עיכבתי אותו…‬
‫בכך שלא הקשבתי לו,‬
‫לא בטחתי בו.‬
‫ואם אני רק…‬
‫לא יודעת. אם רק אאמין ואשחרר,‬
‫אז אולי הכול יסתדר. ו…‬
‫וזה כאילו כל בחירה שאני עושה היא שגויה.‬
‫אני יודע.‬
‫אפשר לדחוף אותם למצבים‬ ‫שאולי הם לא מוכנים אליהם.‬
‫את יכולה להיות כמוני, מגוננת מדי,‬
‫והם יכעסו עלייך בגלל זה.‬
‫ג'ויס, אחת ההנאות בהורות…‬
‫היא שיש לך תזכורת מתמדת כל חייך‬
‫לכך שכל בחירה שעשית‬
‫הייתה שגויה.‬
‫את לא אשמה, ג'ויס.‬
‫את לא אשמה.‬
‫זה נראה טוב. מורי מצא את זה בשבילך?‬
‫כן.‬
‫לסנטה קלאוס יש טעם טוב.‬
‫היי. בסקוואק,‬
‫קאלי, היא אמרה משהו מוזר‬
‫על זה שזה לא ייגמר‬ ‫אפילו אם נהרוג את הנרי.‬
‫את יודעת על מה היא מדברת?‬
‫זה לא משנה.‬
‫אני צריכה לחמם את זה.‬
‫טוב, אם זה לא משנה‬ ‫אז למה הופ כעס עליה כל כך?‬
‫זה כלום, מייק, באמת.‬
‫חברים לא משקרים.‬ ‫-אני לא.‬
‫את מתחמקת. זו רמאות. אני רק רוצה לעזור.‬
‫אתה לא יכול לעזור. לא בזה.‬
‫תני לי להחליט.‬
‫אל, קדימה.‬
‫יש מעבדה בעולם ההפוך.‬
‫הם מאתחלים את התוכנית של אבא.‬
‫מנסים ליצור מספרים חדשים.‬
‫הצבא?‬
‫בסדר.‬
‫אז אחרי שנהרוג את וקנה,‬ ‫נשמיד את המעבדה החדשה. נסיים את התוכנית.‬
‫הרפתקה צדדית.‬
‫מייק, לא, אתה לא מבין.‬
‫הם לא צריכים מעבדה כדי ליצור מספרים חדשים.‬
‫הדם של הנרי.‬
‫הוא בתוכי.‬
‫אני לא מפלצת.‬
‫אני יודעת את זה עכשיו.‬
‫אבל איתי, עם הדם שלי,‬
‫הם יכולים ליצור עוד מפלצות.‬
‫הם יכולים ליצור עוד מפלצות כמו הנרי.‬
‫הצבא תמיד יחפש אותך.‬
‫תמיד ידענו את זה.‬ ‫ולכן אנחנו לא נישאר בהוקינס.‬
‫כשכל זה ייגמר, אנחנו נעזוב.‬
‫נברח לארץ רחוקה, זוכרת?‬
‫למקום שבו לא ימצאו אותנו.‬
‫שבו יש לפחות מפל אחד.‬
‫מייק.‬
‫זה לא כמו בקמפיינים שלך.‬
‫אתה לא זוכה לכתוב את הסיום.‬
‫לא הפעם.‬
‫אולי אני לא.‬
‫אבל אנחנו כן.‬
‫את, אני, לוקאס, ויל ודסטין.‬
‫כי זה הסיפור שלנו.‬
‫וזה מתחיל בהחזרת ויל.‬
‫מקס.‬
‫את יודעת שאת לא צריכה את הטלסקופ שלך?‬ ‫זאת המערה שלי.‬
‫כן.‬
‫ולא הורדת את המכסה.‬
‫כן.‬
‫תסתכלי.‬
‫עם המכסה.‬
‫אוקיי, חשוך מאוד.‬
‫אבל לא לגמרי.‬
‫את רואה את פתח האור?‬
‫הוא באותה צורה כמו הכניסה למערה.‬
‫מה הסיכוי שהוא נסדק באותה הצורה כמו המערה,‬
‫במערה שידוע לנו שהנרי ביקר?‬
‫אני חושבת שהמכסה הוא מפה‬ ‫שהנרי יצר כשהיה צעיר,‬
‫מפה שתוביל אותנו למקום סודי כלשהו.‬
‫רק צריך להתאים את הצורות אחת על השנייה.‬
‫ומה את חושבת שנמצא במקום הסודי הזה?‬
‫את הזיכרון הטראומטי של הנרי?‬ ‫-את זה ודרך לצאת מקאמזוטס.‬
‫לפחות זאת התאוריה שלי.‬
‫אני אוהבת אותה.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל יש בעיה קטנה עם התאוריה שלך.‬
‫אנחנו ליד המיקום הסודי, ויש לי עיניים,‬
‫ואני עדיין לא רואה כלום‬ ‫חוץ מעוד חול מחורבן…‬
‫תחזיקי!‬
‫"אם" מסמן את המיקום.‬
‫ויק, את רוצה אולי להגיד משהו בקול רם?‬
‫פשוט לא ברור מה הפנים שלך מנסות לשדר.‬
‫אני יודעת שזה המון מידע, במיוחד הכול במכה.‬
‫מפלצות וממדים חלופיים,‬
‫ואני מבינה שסימום משפחת טרנבו‬ ‫היה לא מוסרי…‬
‫תפסיקי, רובין. בבקשה, תפסיקי.‬ ‫-ניסיתי להגיד לך מיליון פעם.‬
‫לא, שיקרת. ואז המשכת לשקר שוב ושוב ושוב.‬
‫וידעתי שמשהו לא בסדר.‬ ‫-אני יודעת. סליחה.‬
‫"טירוף בעבודה, אתקשר מחר."‬ ‫"סליחה, יש עוד משבר בסקוואק."‬
‫כלומר, מי עובד כל הלילה בתחנת רדיו?‬
‫ומי טיפש מספיק כדי להאמין לזה?‬
‫מתברר שאני, ויקי,‬
‫שיושבת בבית, מחכה שהטלפון יצלצל‬
‫בזמן שאת מתמסטלת עם החברים שלך.‬
‫מתמסטלת?‬
‫בחייך, רובין. את חווה גמילה.‬
‫את טועה. אני לא משתמשת בסמים.‬
‫נכון, סליחה.‬ ‫-תסתכלי עליי!‬
‫היית עסוקה בציד מפלצות עם החברים שלך.‬
‫אלוהים! בסדר.‬ ‫אולי את מאמינה לזה בעצמך.‬
‫עם הכמות שצרכת, הפסקה בבת אחת‬
‫יכולה לגרום לבלבול, פרנויה, הזיות…‬
‫אלה לא הזיות!‬
‫בסדר. אז בואי נסכם.‬
‫יש קוסם אפל…‬ ‫-אה-הא.‬
‫שגונב ילדים…‬ ‫-כן.‬
‫ומכניס אותם לעולם חלומות.‬ ‫-נכון.‬
‫ויקי, כדור הארץ התפצל לארבע.‬
‫הצבא השתלט על העיר שלנו.‬
‫מה שאני אומרת באמת כל כך מטורף?‬
‫לגמרי!‬
‫את רוצה לדעת מה הפנים שלי משדרות עכשיו?‬
‫כן.‬ ‫-כעס.‬
‫אבל עם קמצוץ, וזה קמצוץ מסויג מאוד,‬
‫של דאגה.‬
‫כי עד כמה שאני כועסת עלייך עכשיו,‬
‫את לא בסדר, רובין, ואת צריכה עזרה.‬
‫את צריכה עזרה רצינית.‬
‫קיבלתי שיחה על תרופות שנגנבו…‬ ‫-חכי רגע.‬
‫אולי ראית אותה?‬
‫רובין באקלי?‬
‫כן, היא כאן. ראיתי אותה נכנסת לחדר הזה.‬
‫ויקי, אני כל כך מצטערת.‬ ‫-לא.‬
‫אבל עליי לרוץ.‬ ‫-רובין!‬
‫היי!‬
‫היי, אני מדבר איתך!‬
‫באקלי, עצרי!‬
‫לאן את חושבת שאת הולכת?‬
‫הצילו!‬ ‫-הצילו!‬
‫הצילו!‬ ‫-דסטין!‬
‫הצילו! סטיב!‬ ‫-היי!‬
‫תודה.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬ ‫זה בחיים לא יעבוד. תפסיק.‬
‫סטיב, תפסיק. אני רציני. זה מסוכן.‬
‫אתה תיפול.‬ ‫-זה לא יציב. הבנתי, בסדר?‬
‫לא, לא! תפסיק להיות מניאק!‬
‫אני לא. אני מנסה להגיע אליהם!‬
‫אתה רק מנסה להיהרג,‬ ‫ואני לא אתן לזה לקרות שוב.‬
‫תפסיק להיות אנוכי, בבקשה.‬
‫אתה תמות אם תלך לשם,‬ ‫ואני לא אתמודד עם זה שוב.‬
‫אסור לך למות‬ ‫כי לא אוכל להתמודד עם זה שוב.‬
‫אל תיתן לזה לקרות שוב.‬ ‫בבקשה. בבקשה שזה לא יקרה שוב.‬
‫לא אתה.‬
‫אני מצטער.‬
‫לא, לא.‬
‫הצילו!‬ ‫-הצילו!‬
‫נו כבר! הצילו! היי!‬ ‫-הצילו!‬
‫רד למטה.‬
‫מה אנחנו עושים?‬ ‫-ישיבה מפזרת את המשקל שלנו.‬
‫מר גולדשטיין, פיזיקה.‬
‫נוכל להרוויח קצת זמן.‬
‫הם בטח כבר שמעו אותנו.‬
‫אז למה הם לא צעקו בחזרה?‬
‫וגם אם כן, מה הם יכולים לעשות?‬
‫משהו. כל דבר.‬
‫הם לא באים.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫רצית כנות.‬
‫אני שונאת את "הקלאש".‬
‫מה?‬
‫אני שונאת את "הקלאש".‬
‫בכל פעם שאתה משמיע אותם,‬ ‫אני מנסה להתנתק מהמציאות.‬
‫כן. אני שונא לקרוא את המאמרים שלך.‬
‫את לא רוצה לדעת מה אני חושב.‬ ‫את רק רוצה שאגיד לך שהם נהדרים.‬
‫כי זה נכון.‬
‫ברוב המקרים.‬
‫ברוב ה…‬
‫וואו. טוב.‬
‫לא קראתי את "בית מטבחיים חמש".‬
‫קראתי את התקציר‬ ‫והעמדתי פנים שאהבתי אותו.‬
‫לא קראתי את "אנה קרנינה".‬
‫קראתי את התקציר והעמדתי פנים שאהבתי אותו.‬ ‫-אתה תמיד מאחר בדיוק בשש דקות,‬
‫ואני אף פעם לא אומרת כלום,‬ ‫אבל בא לי לתת אגרוף לקיר.‬
‫לקחתי את הסוודר הוורוד שלך לצדקה.‬ ‫-מה? חיפשתי אותו.‬
‫את יודעת שאני שונא ורוד.‬ ‫אבל הרגשתי רע אם זה משפר את הרגשתך.‬
‫רוקנתי את שקית‬ ‫"תענוג עץ הדקל הסגול" האחרונה באסלה,‬
‫ולא הרגשתי אשמה אחרי זה.‬
‫נו, באמת.‬ ‫-אני שונאת שאתה מתמסטל.‬
‫אני שונא שאת שיכורה.‬ ‫-אני הכי שונאת שאתה מסטול ואני שיכורה.‬
‫גם אני.‬
‫למה אנחנו עושים את זה?‬
‫אין לי מושג.‬
‫לא הגשתי בקשה להתקבל לאמרסון.‬
‫אני יודעת.‬
‫למה לא אמרת כלום?‬
‫למה אתה לא אמרת?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫הרגשתי כאילו אני…‬
‫עושה טעות.‬
‫כאילו שאני פועל נגד מהלך העניינים הטבעי.‬
‫את יודעת, עם…‬
‫עם כל מה שעברנו, זה פשוט…‬
‫אתה מתכוון לטראומה המשותפת שלנו?‬
‫כן.‬
‫איך מישהו אחר יוכל להבין?‬
‫זה כמו…‬
‫משהו כזה ש…‬
‫מחבר בינינו לנצח.‬
‫את מבינה?‬
‫זה גרם לי להרגיש בטוח.‬
‫אבל גם…‬
‫אני לא יודע.‬
‫זה יכול להרגיש חונק.‬
‫כן.‬
‫חופשת האביב ההיא…‬
‫כשהיית בלנורה…‬
‫לא הייתי חייבת להישאר לעבוד.‬
‫יכולתי לבקש מפרד שיחליף אותי.‬
‫אבל אני חושבת שבגלל זה נשארתי.‬
‫התחושה שאני פשוט…‬
‫הייתי צריכה מרחב.‬
‫מרחב כדי להיות עם מישהו אחר?‬
‫סטיב בחור טוב.‬
‫הוא מצחיק אותי.‬
‫ויש לו שיער יותר מוצלח משלך.‬ ‫הרבה יותר מוצלח.‬
‫אבל לא.‬
‫לא, זה אף פעם לא היה ככה איתו.‬
‫אנחנו פשוט אנשים שונים.‬
‫אתה יודע מה הוא אמר לי?‬ ‫הוא רוצה שישה ילדים.‬
‫שישה ילדים?‬
‫שישה ילדודס.‬
‫זה המון ארוחות ילדים.‬
‫אבל הנקודה שלי היא…‬
‫שהוא יודע מה הוא רוצה, וזה נהדר.‬
‫אבל אני…‬
‫לא יודעת.‬
‫ו…‬
‫אני מניחה שקיוויתי‬ ‫שיהיה לי זמן להבין את זה.‬
‫אבל אז…‬ ‫-העולם התפצל לארבע.‬
‫ועכשיו…‬
‫היי…‬
‫וידוי אחרון.‬
‫רציני.‬
‫ג'ון קולטריין.‬
‫חשבתי ש…‬
‫פישלתי מספיק איתך.‬
‫יהיה נחמד לעשות משהו נכון בסוף.‬
‫הנה.‬
‫ננסי וילר.‬
‫האם…‬
‫לא…‬
‫תתחתני איתי?‬
‫ניסיתי לשכנע את עצמי‬
‫שזה איכשהו‬
‫יפתור הכול.‬
‫אבל זה רק יחמיר את המצב.‬
‫ולכן היא ישבה בכיס שלי כמו פצצה‬
‫ביומיים האחרונים.‬
‫אז מה את אומרת?‬
‫את מקבלת את הלא-הצעה שלי?‬
‫אני מקבלת את הלא-הצעה שלך.‬
‫אהבתי אותך.‬
‫אני אוהב אותך,‬
‫ננסי וילר.‬
‫אני אוהבת אותך, ג'ונתן באיירז.‬
‫אלוהים.‬
‫ג'ונתן!‬
‫אלוהים!‬
‫אלוהים.‬
‫תודה.‬
‫אני אמצא אותו.‬
‫אני אביא אותו הביתה.‬
‫בסדר. תזכרי, אם את רוצה לצאת…‬
‫ויל, אני כאן.‬
‫אני צריכה שתראה לי איפה אתה.‬
‫תראה לי איפה אתה.‬
‫ויל.‬
‫ויל, אתה שומע אותי?‬
‫ויל, תתעורר!‬
‫אפשר את זה?‬
‫את חושבת שמישהו נפל?‬
‫זה רק זיכרון, נכון?‬
‫שום דבר כאן לא יכול לפגוע בנו.‬ ‫-שום דבר לא יכול לפגוע בנו.‬
‫תישארי מאחוריי, בסדר?‬
‫אבל אמרת…‬ ‫-אני יודעת מה אמרתי.‬
‫איך מצאת אותי?‬
‫הוא רואה אותנו. איך הוא רואה אותנו?‬
‫אני לא אפגע בך.‬
‫בבקשה, אדוני, אל תירה.‬
‫מי אתה?‬
‫הנרי. הנרי קריל. אני גר קרוב לכאן.‬
‫מי שלח אותך?‬ ‫-אף אחד לא שלח אותי.‬
‫הם שלחו אותך.‬ ‫-שמעתי צרחה במערות.‬
‫הם שלחו אותך!‬
‫אתה פשוט מבולבל. אתה צריך רופא.‬
‫בבקשה!‬
‫הולי.‬
‫הולי!‬
‫שיט!‬
‫היי, זה בסדר.‬
‫למה האיש הזה ניסה לפגוע בהנרי?‬ ‫לפגוע בהנרי? הוא רק ניסה לעזור.‬
‫לא יודעת.‬ ‫-זה מה שהפך את הנרי לרע?‬
‫אני לא יודעת. אבל זה נגמר, בסדר?‬ ‫אנחנו צריכות להמשיך.‬
‫צדקת.‬
‫היציאה מקאמזוטס, היא כאן.‬
‫מקס?‬
‫אתה תהיה המרגל שלי עוד פעם אחת אחרונה.‬
‫מצאתי אותך.‬
‫ויל. ויל, זה בסדר. זה בסדר. אני כאן.‬
‫אל…‬ ‫-אני כאן.‬
‫אל…‬
‫זאת אני. באתי לקחת אותך הביתה. זה בסדר.‬
‫ניסיתי לעצור אותו, אבל לא הצלחתי.‬
‫הוא ראה.‬
‫מה הוא ראה?‬
‫את מקס.‬
‫הוא יודע איפה היא עכשיו.‬
‫והוא שלח אותם בעקבותיה.‬
‫הם באים לתפוס אותה. בהוקינס.‬
‫אל!‬ ‫-אל, מה קורה?‬
‫את בסדר?‬
‫אל, מה קרה?‬
‫הוא בסדר?‬
‫וקנה יהרוג את מקס.‬
‫אנחנו חייבים להגיע לבית החולים מיד.‬
‫היי! אתם חירשים? היא בגמילה.‬ ‫-אני לא.‬
‫אתם מבינים מה זה אומר?‬ ‫היא צריכה בית חולים, לא כלא.‬
‫ותראו, היא בבית חולים.‬
‫זו הוקינס, חמודה.‬ ‫היא לא הנרקומנית הראשונה שלנו.‬
‫הפסקת חשמל בבית חולים.‬
‫זה מבשר רעות לסבתא'לה. לא הבעיה שלנו.‬ ‫-לא, צריך לפנות את כולם.‬
‫לא צריך לעשות כלום. זוזי, נרקומנית.‬
‫אני לא נרקומנית.‬
‫אם לא נוציא מכאן את כולם ברגע זה,‬
‫כולנו נמות.‬
‫שום דבר שתגידי‬
‫לא יוציא אותך מתא מעצר.‬ ‫אז תחסכי לעצמך, נרקומנית.‬
‫אנחנו צריכים להתפנות.‬ ‫-אני לא צריך לעשות כלום.‬
‫שיט!‬
‫רוצי!‬
‫הם לא רודפים אחרינו.‬
‫הא? מה?‬
‫הם לא רודפים אחרינו. יש עוד יציאה?‬
‫המרתף מוביל לחניית הצוות.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה, לוקאס, תענה.‬
‫תענה. מה את עושה?‬
‫הם מבינים אנגלית?‬ ‫-לא.‬
‫אז אין צורך בפרטיות.‬ ‫-מה?‬
‫לוקאס, זו רובין. דמו בדרך אליך.‬
‫אתה שומע? דמו בדרך אליך.‬ ‫אתה צריך לקחת משם את מקס.‬
‫קח את המעלית. הם במדרגות.‬
‫ניפגש במרתף.‬
‫נו כבר.‬
‫שיט.‬
‫שיט. נו כבר!‬
‫לעזאזל!‬
‫זה לא זז.‬
‫פשוט נצטרך לנסות, בסדר?‬
‫בואי.‬
‫את בסדר?‬
‫אני בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני צריכה שתמשכי את היד שלי, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫וואו! אלוהים!‬
‫בסדר. הם מאחוריי.‬
‫חייבים לזוז.‬ ‫-לאיזה כיוון?‬
‫לכאן! מה קורה לעזאזל?‬
‫לכאן!‬ ‫-איך הם מוצאים אותנו?‬
‫לא יודעת, אבל חייבים לעוף מכאן.‬ ‫-בסדר. קדימה.‬
‫קדימה. בואו.‬ ‫-תיכנס.‬
‫קדימה. סגרי את הדלת!‬
‫שיט.‬ ‫-קדימה! רוצו!‬
‫קדימה.‬ ‫-לעזאזל!‬
‫חייבים לעוף מכאן!‬
‫הדלת! תפתחי את הדלת!‬ ‫-קדימה.‬
‫שיט. לכאן, חבר'ה. בואו.‬
‫תתכופפו.‬
‫אני ממש מצטערת שחשבתי שאת נרקומנית.‬
‫אני מצטערת ששיקרתי לך כל כך הרבה זמן.‬
‫לפרוטוקול, לא שיקרתי בנוגע לאנזו'ס.‬
‫ואם בדרך נס נשרוד את זה,‬ ‫אני אקח אותך לשם,‬
‫ואנחנו נזמין קינוח. סגרנו?‬
‫צריך לכבות את זה.‬
‫אי אפשר. לא. מקס חוזרת.‬
‫אנחנו חייבים.‬
‫היא חוזרת.‬
‫את בסדר?‬
‫לכי.‬ ‫-טוב.‬
‫בסדר.‬
‫מוכנה לחזור הביתה, תיירת?‬
‫כן.‬
‫- חמצן‬ ‫דליק -‬
‫- טמפרטורת ייבוש גבוהה -‬
‫לוקאס.‬
‫הולי. רגע.‬
‫את לא יכולה לבוא איתי.‬ ‫-מה? מה זאת אומרת?‬
‫הדרך הזאת מובילה אליי,‬
‫לגוף שלי, לא לגוף שלך.‬
‫את צריכה למצוא את הדרך שלך.‬
‫איך? אין לי את קייט בוש.‬ ‫אני אפילו לא יודעת מי זאת קייט בוש.‬
‫את לא צריכה אותה כדי לצאת מפה.‬
‫מתברר שגם אני לא.‬
‫מוזיקה היא לא הדרך היחידה לחזור.‬
‫את רק צריכה משהו‬ ‫שיחבר אותך לעולם האמיתי, לבית.‬
‫משהו עוצמתי,‬
‫משמעותי.‬
‫לוקאס, כשהוא החזיק לי את היד בבית החולים,‬
‫הרגשתי את זה. כאן.‬
‫אבל גם הרגשתי את זה כאן.‬
‫אבל אין לי חבר.‬
‫את לא צריכה חבר.‬
‫את רק צריכה משהו מיוחד עבורך,‬
‫משהו שגורם לך להרגיש בטוחה,‬
‫משהו שמעניק לך כוח,‬ ‫משהו שנותן לך תקווה.‬
‫"הולי הגיבורה."‬
‫היא כאן איתך עכשיו.‬
‫אבל היא גם איתך בעולם האמיתי.‬
‫איפה שלא תהיי,‬ ‫את רק צריכה ללכת בעקבותיה הביתה.‬
‫איך?‬
‫פשוט תנסי לזכור מה המשמעות שלה עבורך.‬
‫אין לה שום משמעות חשובה.‬
‫היא רק צעצוע.‬
‫אם היא רק צעצוע, למה היא תמיד איתך?‬
‫מייק.‬
‫הוא אמר שיש לה כוחות אלוהיים‬ ‫ושהיא אף פעם לא מפחדת,‬
‫אז אם אי פעם אפחד,‬ ‫אני יכולה להפוך להיות היא.‬
‫אבל אני כל הזמן מנסה, וזה אף פעם לא עובד.‬
‫לא משנה מה אעשה, אני עדיין אני.‬
‫הילדה שצריכה מנורת לילה מטופשת.‬
‫כשאמא שלי הותקפה, לא יכולתי להציל אותה.‬ ‫לא יכולתי אפילו להציל את עצמי.‬
‫הולי, תתרחקי!‬
‫רק עמדתי שם.‬
‫ואז כשהנרי תקף אותך…‬
‫תפסיק!‬
‫שוב רק עמדתי שם. אין בזה שום גבורה.‬
‫לא יכולת לעשות כלום ברגעים האלה, הולי.‬
‫את בת משפחת וילר. את חכמה.‬
‫את באמת חושבת שיכולת לעצור‬ ‫את המפלצות האלה עם מוט ברזל?‬
‫ונראה לי ששכחת כמה דברים חשובים.‬
‫ביום שהכרנו, את נכנסת ליער‬
‫אפילו שהנרי אמר‬ ‫שמפלצות מסוכנות נמצאות שם.‬
‫ואז עקבת אחריי לתוך המערה‬
‫למרות שלא הייתה לך סיבה טובה לסמוך עליי.‬
‫וכשאמרתי לך לחזור להנרי,‬
‫לחזור לסכנה,‬
‫לא היססת.‬
‫והיום, כשהתייאשתי, את לא התייאשת.‬
‫אני כאן כל כך הרבה זמן, הולי.‬
‫כל כך הרבה זמן.‬
‫ולא הצלחתי לצאת.‬
‫אבל את?‬
‫את מצאת את היציאה מקאמזוטס.‬
‫בזכותך…‬
‫אני אזכה לראות את חבריי.‬
‫אני אזכה לראות את לוקאס.‬
‫הצלת אותי, הולי וילר.‬
‫הצלת אותי.‬
‫אז את מבינה,‬ ‫"הולי הגיבורה" היא לא רק צעצוע.‬
‫היא את, הולי.‬
‫היא את.‬
‫איך ידעת שזה יעבוד?‬
‫לא ידעתי.‬
‫עוד מצפה לך מסע ארוך.‬ ‫אני לא יודעת איפה תתעוררי.‬
‫אבל אני מניחה שווקנה כלא אותך בעולם ההפוך.‬ ‫תזכרי, העולם ההפוך הוא בדיוק כמו הוקינס.‬
‫אז תמצאי את הדרך חזרה לבית שלך ותתחבאי שם.‬
‫אנחנו נבוא למצוא אותך. בסדר?‬
‫ניפגש בצד השני.‬
‫בצד השני.‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬