Ja?
Jag tror att ni tappade de här pengarna utanför huset.
Om jag misstar mig ber jag om ursäkt.
Nej, snälla.
Okej.
Mister. Ja, de är mina.
Du talar engelska.
Det ingår i mitt jobb.
Det vore synd att förlora så mycket pengar.
Ja, tack.
Jag borde väl erbjuda dig hittelön?
Nej, det behövs inte.
Men jag tänker be om en tjänst.
Har du sett den här pojken?
Han försvann för sex dagar sen. Han heter Yuma.
Jag har aldrig sett honom.
Jag tror inte att du talar sanning, Hideo.
Du har nog begått ett hemskt misstag.
Du skickade lösenkravet till Yumas föräldrar.
Familjen Kobayashi. Men mr Kobayashi är inte Yumas far.
Nej.
Han tror det, men det är han inte.
Yumas far, hans riktiga far,
är en man vid namn Masaki Hashimoto, and mr Hashimoto...
är en boss i Tokyos yakuza.
Så den enda frågan är,
vad händer nu?
Jag ska ge dig en chans. Du behöver bara ta mig till pojken.
När jag har Yuma ger jag dig två timmar innan jag kontaktar hans far.
Då hinner du åka till flygplatsen, köpa en biljett nånstans, var som helst,
så länge det är utomlands,
Du kommer aldrig gå säker i Japan.
Jag tycker inte om att skada människor.
Det gör jag verkligen inte.
Säg bara var du gömmer pojken, så kvarstår erbjudandet.
Snälla. Säg var du gömmer pojken.
Ledsen. Du har dig själv att skylla.
Jävla Savile Row-kostym.
Vem är ni?
Sätt er.
Yuma.
Tack.
Det var en ära att tjäna er, sir.
Ni är skadad.
- Jag tar hand om det. - Som ni önskar.
Vänta utanför.
Det är nog bäst du går nu.
Jag gillar verkligen inte att skada nån.
Världen är tillräckligt full av lidande utan extra bidrag från mig.
Att hitta försvunna människor.
Att föra dem tillbaka till dem som saknar dem.
Den delen av jobbet gillar jag.
Det gör det värt enstaka knivkamper och förstörda kostymer.
Det är en tuff bransch.
Men stabil.
TJÄNSTER EFTERFRÅGADE / MR SIEGEL
Å JONATHAN SIEGELS VÄGNAR.
Hoppas febern lägger sig. Har kräkningarna upphört?
Jag har en kund...
...så jag måste sluta.
Är temperaturen okej för er, sir?
Jag kan öka luftkonditioneringen.
Jag är väldigt bekväm. Tack.
Talar ni arabiska?
Ja. För många år sen tillbringade jag tid i Damaskus.
När det var en fantastisk stad... innan alla problem.
Jag är från Damaskus!
Vad heter du, min vän?
Munzer.
Munzer,
jag hörde dig prata om din dotter.
Det här är min läkares nummer.
Ring honom.
Berätta om din sjuka dotter och hälsa från mig. Han hjälper dig.
Välsigne er, sir. Prisa Gud.
Självklart.
- Ska jag vänta? - Nej. Det behövs inte.
Men jag uppskattar om ni tar mina väskor till hotellet.
Och om din central frågar, säg att du släppte av mig där också.
Som ni önskar.
- John Sugar, i egen hög person. - Hej, Ruby.
Hej. Kom här. Det var länge sen.
- Ja. - Okej, få se på dig.
- Du ser trött ut. - Lång resa.
Jag stötte på en gammal vän i Tokyo. Han sa att hans lokala cell hade upplösts
och han har inte sett övriga medlemmar på över ett år.
Jag sa att han var välkommen hos oss om han ville omplaceras.
Ja, självklart. Jag har några saker till dig där inne.
- Visa vägen. - Okej.
Mirembe, Mirembe, Mirembe.
Hej.
Jag visste inte att du var så lätt att förföra.
Det är inte förförelse för jag vet hennes avsikt.
Duktig flicka.
- Vad har du? - Från Helen.
- Så gulligt av henne. - Ja, tänk att hon fortfarande skriver.
- Faktiskt skriver. - Hon är av den gamla skolan.
- Det är hon. - Tack.
Varsågod.
Så, ditt flyg landade för vad, fyra timmar sen?
På ett ungefär.
Var har du varit?
Jag hade saker att göra.
Saker?
Saker.
Saker som?
Saker som saker.
Saker som Jonathan Siegel?
Thomas Kinzie, mr Siegels advokat.
John Sugar.
Välkommen. Han är i trädgården.
- Spionerar du på mig igen? - Nej...
Thomas Kinzie ringde just.
Ja, angående ditt kontrakt,
vilket jag fann väldigt märkligt, för när han ringde för tre dagar sen,
sa jag väldigt tydligt att du inte var tillgänglig.
Kanske.
Jag kontaktade dina referenser.
Alla sa att du är en man med stor integritet.
När det gäller hans familj är mr Siegel en oerhört privat person.
All offentlig kännedom om denna väldigt privata angelägenhet
skulle skaka honom oerhört.
- Där är han. - Där är han.
Plantera så många du kan. Men mer jord.
Det var allt. Tack. Jag uppskattar det.
Sugar, Jonathan Siegel.
En ära att träffa er, sir. Jag är en stor beundrare.
Jag har sett varje film ni nånsin producerat.
De flesta minst fem eller sex gånger.
förutom Lady in the shadows.
Den har jag sett fler gånger än jag kan minnas.
- Du kan gå, Tom. Jag ringer senare. - Mr Sugar.
Tack.
- Ska vi? - Visst.
Så, ni är filmfantast?
Fantast? Fantast är
att uttrycka det milt. Det är snarare ett beroende.
Det är inte roligt, John. Inte för mig.
När en klient kontaktar dig direkt, är det respektlöst.
Du är min verksamhet.
För att inte nämna det faktum att du och jag hade ett avtal
att du skulle göra ett uppehåll efter Tokyo.
Ett välbehövligt uppehåll.
Jag pratade med Emily Carpenter om er.
Emily sa att ni gör en sak och endast en sak.
Ni hittar försvunna personer,
åt personer som uppskattar diskretion,
som jag.
- Det är Jonathan Siegel. - Det struntar jag i.
En flicka är försvunnen.
Hans barnbarn.
Hon är 25 nu, men fortfarande ett barn för honom.
Olivia är försvunnen sen två veckor.
Min son Bernard berättade det först för några dagar sen.
Han tror att det bara är ännu ett av hennes missöden.
Jag bad Toms kontor förbereda det du bad om.
- Det är hon. - Hon är vacker.
Har hon gjort så här förut? Försvunnit?
Ja. Men det var för att hon i många år hade ett drogproblem
och ofta försvann i dagar, veckor, månader till och med.
Men den här gången är ni orolig. Varför?
När Olivia försvann så där, brukade hon ändå ringa mig.
Hon ringde mig alltid om pengar, som jag gav henne.
Och ni har inte hört av henne? Inga samtal, inga...
Nej, nåt är annorlunda den här gången.
När såg ni Olivia senast?
För runt en månad sen. Jag bjöd ut henne på middag.
Vi firade två års nykterhet för henne.
Hon var stolt över det. Jag var stolt över henne.
Det var nåt särskilt med henne den kvällen.
På vilket vis?
Hon var passionerad, självsäker, ivrig, rolig.
Det var så tydligt för mig då, att hon äntligen var på väg.
På väg mot vad, sir?
Att bli sig själv.
Jag är en gammal man, Sugar,
och ärligt talat inte vid så god hälsa.
Dåligt hjärta.
Jag bryr mig inte om nåt längre,
förutom mitt barnbarn.
Ni måste hitta henne, snälla.
Det är hans problem.
Inte mitt och inte ditt.
Vi hörs snart.
Det är inte roligt, John.
Du måste ringa Thomas Kinzie direkt och säga som det är.
Ruby.
Det kan jag inte.
Jag kan inte. Den här flickan...
...hon påminner mig om Djen.
Ja.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Hon...
Gud. Din djävel.
Vad?
Du vet hur du ska manipulera mig.
- Jag manipulerar ingen, Ruby. - Visst.
Jag såg hennes foton och såg Djen direkt.
Okej. Du kommer att behöva det här. Det är en vapenlicens,
din förnyade privatdetektiv-licens i Kalifornien,
- körkort... - Vänta.
Varför behöver jag vapenlicens?
Ruby, du vet att jag inte gillar vapen.
Ja, jag vet. Kom igen. Det är bara... Det här är inte vilket vapen som helst.
Det är pistolen som Glenn Ford använde i The Big Heat.
Vadå pistolen som Glenn Ford använde i The Big Heat?
Vad menar du? En kopia?
Nej, ingen kopia.
Glenn Ford?
Ja, han använde den pistolen.
- Använde Glenn Ford den här? - Jag hade...
- Seså. Berätta. - Glenn Ford använde den pistolen.
- Herregud. - Ja.
Jag köpte den av en privat samlare. Jag lät restaurera den bara för din skull.
- Varför? - Jag känner mig bara bättre till mods
om du är beväpnad.
Och jag tänkte att det här var enda sättet.
Vem manipulerar vem?
- Wow. Nåja, tack. - Varsågod. Ingen orsak.
- Men, nej, tack. - Nej, du.
Du kan ta allt det här, men du måste lova några saker.
Som vad?
Som att du tar pistolen med dig
- nu meddetsamma. - Visst.
Okej, och sen bokar du tid hos dr Vickers.
Ruby, jag känner mig...
Jag är vid god hälsa. Jag känner mig perfekt.
Slopa skitsnacket, John. Du vet att jag känner dig.
- Jag behöver inte träffa dr Vickers. - Okej, John, hur känns din arm?
Ja.
Min arm känns bra.
Okej.
Du kan ta Siegel-fallet. Men efter det är du klar.
Okej.
Tills jag säger nåt annat.
- Okej. Här. - Okej.
- Du glömmer nog nåt. - Nej, det är nog allt.
Det är i din vänsterhand. Visa mig.
Tack.
Jag hatar att du kör den här reliken.
Relik? Det här är ett konstverk.
Okej.
- Tack. - Ingen orsak.
- Du bor på Del Corazon, givetvis. - Givetvis.
För vad du spenderar på det stället,
- kan vi köpa dig ett fint hus. - Jag gillar det stället.
De städar mitt rum två gånger om dagen.
De har en portier som ordnar allt jag behöver. De har rumsbeställning.
Nej, du gillar stället för att människorna som jobbar där
- får dig att känna att du hör hemma. - Jaså?
- Ja, som om du är delaktig i nåt. - Wow.
Hm. Men det är en illusion, Sugar. Du behöver ett hem.
Mr Bascombe?
Ja. Du, kalla mig Gary.
- John Sugar. - Hej. Ja. Mr Kinzies kontor ringde
- och bad mig släppa in er. - Toppen.
Vänta. Har varje hyresgäst sin egen parkeringsplats?
Jajamän. Vissa har två.
Kan ni visa mig miss Siegels, tack?
Ja. Den här vägen.
Den har inte flyttats på typ två veckor.
Hur vet ni det? Jag förmodar att ni inte har bevakat garaget dygnet runt?
Åh, nej. Alla hyresgäster har en grindöppnare i bilen,
och den registrerar allt.
Det finns ett register på datorn i mitt kontor...
Ni råkar inte ha extranycklar?
Till bilarna? Nej, bara till bostäderna.
Okej. Får jag se hennes lägenhet nu?
Ja. Den här vägen.
Då så, här har vi det.
Jag visste inte vem hon var. Hennes familj och allt.
- Gary, tack. Jag uppskattar dig. - Ja.
Jag tar över nu, och jag tar nycklarna också.
Jag har nycklar till alla lägenheter. Jag är föreståndare i huset.
Ja. Men det är en bostadsrätt,
så alla nycklarna tillhör lagligen bostadsrättsägaren,
som är Jonathan Siegel. Och som mr Siegels representant insisterar jag.
Tack.
Men tänk om nåt händer. Som en rörläcka?
Ring mig på det här numret.
- Ring er? - Ja, tack.
Ingen orsak.
Fint ställe.
Hon är en Siegel, så det är klart det är.
LÖRDAG 4 APRIL
Vad gör du här? Vem fan är du?
- Jag kan fråga dig detsamma. - Kenny! Kenny!
Ta det lugnt, pickadollmannen.
Jag ställde en fråga, skithög. Vem fan är du?
John Sugar, privatdetektiv licensierad av delstaten Kalifornien.
- Jag har legitimation i fickan. - Håll händerna synliga.
Okej.
Förlåt, jag kände inte igen dig först.
Självklart, Davy Siegel.
David.
Det är inte Davy längre.
Du filmade väl just uppföljaren?
Till The Boy in the Corner,
den där du är samma grabb, men uppvuxen?
- Ja. - Lycka till med det.
Snälla. Vapen gör mig nervös.
Tack.
Vad gör du här?
Din farfar har anlitat mig för att undersöka din systers försvinnande.
Om du vill ringa honom eller hans advokat mr Kinzie,
- så bekräftar de det. - Det behövs inte. Jag tror dig.
Bra. Då kan vi återgå till vårt ursprungliga utbyte.
- Vårt vadå? - Vårt... Alltså,
jag sa vad jag gör här, men du har inte sagt vad du gör här.
- Min pappa bad mig gå hit. - Verkligen?
Ja, varje dag för att se om Olivia är tillbaka.
- Var fick du nycklarna ifrån? - Pappa.
Har Bernie nycklar till bostadsrätten som Jonathan köpte till din syster?
Halvsyster. Men ja.
Varför inte bara ringa eller knacka på?
- Vad? - Du letar väl efter Olivia? Jag menar,
hon kunde ha varit här, men du bara antog att hon inte var det.
Hon kunde ha varit däckad.
Jag vet inte hur mycket ni vet om Olivia, men en gång pundare, alltid pundare.
- Du är en usel lögnare, Davy. - David.
Kanske den värsta nånsin.
Nåja, Olivia är inte här.
Jag antog det.
Då finns det väl ingen anledning för dig att vara här?
Snygg kostym.
God natt, Kenny.
Alltid kul att träffa ett fan.
Den var bra.
Det var intressant.
Rädd liten pojke.
EN TITT PÅ PARIAH
Rädd för vad, undrar jag.
Rädd för vem?
Olivias mamma.
Ja, jag antar att jag ser det.
Det är ögonen.
Rachel Kaye.
Samma sorgsenhet.
Jag känner igen blondinen.
Melanie Matthews.
Hon var Olivias styvmor förr och en stor rockstjärna också.
Men det här är nyligen.
Hon vet kanske nåt.
Step-Hi Lounge.
Melanie var inte hemma, så baren från fotot verkar som nästa stopp.
Jag känner till stället.
Vad heter du, min vän?
- Carl. - Carl. John.
Trevligt att träffas, Carl. Hans namn?
- Det är Wiley. - Får jag...
- Ja. - Hej. Hej, Wiley.
Du, Carl, kan du göra mig en tjänst?
Håller du ett öga på min bil? Jag betalar dig ett par hundra dollar.
Du behöver inte göra nåt. Bara...
Om nån försöker stjäla den eller går för nära den,
behöver du bara... Här är en telefon.
Ring mig bara på det här numret.
Hundra dollar.
Du får resten när jag kommer tillbaka. Låter det bra?
- Ja. Det låter riktigt bra. - Okej. Schyst.
- Hej, Wiley. - Han är snäll.
Du är en bra man, Carl.
Först tänkte jag kalla det ett sammanträffande,
att jag hittade Olivias mystiska kvinna så lätt.
Men nåt säger mig att hon nog kunde hittas här nästan när som helst.
- Nåt att dricka? - Det hon dricker.
Willett Distillery single barrel bourbon, sir.
Det kostar 100 dollar glaset.
Utan is. Vatten vid sidan om. Jag vill betala hennes också.
Snällt av er, men hon gillar inte när snubbar betalar hennes drinkar.
Det respekterar jag.
Tack.
Den är väldigt god.
Jag brukar dricka skotsk whisky, men den här kan ändra på det.
Har du smakat rye?
Rye hamnar nånstans i mitten på skalan av fin whisky.
Jag hörde cowboyer beställa det i westernfilmer.
"Bartender, ge mig en rye." Men jag kom aldrig på tanken att smaka.
- Melanie. - John.
Hej, Melanie.
Vill du bli full?
Jag tror damen behöver påfyllning.
Du drack lika många som jag. Nu är jag plakat och du är spiknykter.
Ja, jag har en konstig ämnesomsättning.
Min kropp omsätter alkohol 50 procent snabbare än normalt.
Jag skulle kunna dricka den och den och allt stället har att bjuda på,
- och ändå inte bli full. - Det låter dyrt.
Det kan det vara.
Varför dricka?
Jag gillar nog romantiken i det.
Ja.
Det får jag väl från filmerna.
Jag älskar film.
Jag gillar sci-fi.
Gillar du sci-fi?
Några särskilda titlar?
Nån favorit-sci-fi...
Hur många frågor?
Vänta. Jag måste reda ut det här. Okej.
Du är varken skitstövel, tölp eller kräk.
- Hur vet du det? Vi träffades just. - Och...
De flesta män hamnar i de kategorierna. Det vet jag. Du gör inte det.
Men men det finns mer bakom fasaden.
Du har hemligheter och du undanhåller saker.
Saker du bara delar med några få förtrogna,
och att vinna det förtroendet, är inte lätt.
Wow.
Vill du köra mig hem?
Det är okej.
Hej, Carl. Tack.
Tack för att ni kom ihåg mitt namn, mr Sugar.
- John. - John.
Okej. Ge mig en sekund.
Tack.
Wiley, tack, tack.
- Han gillar dig. - Och jag gillar honom.
Som utlovat. Tack, sir.
Tack, sir.
Mr Su... John.
John. John.
Schyst. Här är din...
Vet du vad? Behåll den.
Och hitta ett hyggligt ställe där du och Wiley kan sova i natt.
Okej?
- Ja. - Okej.
Har du familj, Carl?
Jag har en syster i Milwaukee.
- Vad heter hon? - Sophie.
- Sophie? - Ja.
Sophie. Vet hon hur du har det?
Honh... Alltså...
Carl, jag vill att du använder mobilen och ringer Sophie i kväll.
Ring och fråga om du får bo där.
Okej? Berätta bara vad som hänt. Låt inte stolthet stå i vägen.
Bara för att du bor på gatan är du inte mindre mänsklig än vi andra.
Det som hänt dig kan hända alla.
Kan du ringa Sophie i kväll?
Ja.
Ring henne i kväll.
Och ring mig i morgon så köper jag en biljett till Milwaukee åt dig.
- Jag har Wiley, så... - Vi bokar in honom som servicehund.
Inga problem. Jag köper en biljett åt honom också. Jag lovar. Okej?
Okej. Okej, alright.
- Hej. - Såja. Kom här.
- Kom här, gubben. - Kom här. Såja.
- Vi ska till Milwaukee. - Ja, ni ska åka hem.
Hörs vi i morgon?
- Jag ringer er i morgon, sir. - Okej.
Hörni, tack.
- Ursäkta mig. - Jag tror han gillade dig.
Han kallade dig "sugar".
Nej, jag heter så.
Heter du John Sugar?
Ja, John Sugar.
Okej. Det kommer jag inte att glömma.
När fyller du år, John Sugar?
Andra september.
Jungfru? Jag visste det.
Jag älskar jungfrur. Ärliga, lojala och godsinta.
När man träffar nån som inte är som man själv, vet man det.
- Man är den man är. - Verkligen?
Jag visste det.
Men, du vet, innerst inne är du ensam.
Du har varken fru eller barn eller ett hem.
Du väljer att vara ensam.
Men det finns hopp för dig, John Sugar.
Finns det?
Mitt hem.
Jag sa inte var jag bodde.
- Jo, det gjorde du. I baren. - Gjorde jag?
God natt.
Kan du komma in och kolla att ingen väntar på att våldta eller döda mig?
Okej.
Ingen här. Du är säker.
Jag hittade en flaska rye. En färdknäpp?
Lång dag.
Kom igen. Du kan ju inte bli full. Det spelar väl ingen roll?
Tänk om du blir stoppad av polisen.
Och all spriten finns kvar i ditt blod.
Jag klarar mig.
Jag tycker du ska vara försiktig.
Du borde stanna här i natt.
- Inte i natt, Melanie. - Du är säkert bra på att kyssas.
Inte i kväll, Melanie.
Varför inte?
För att du är full och jag är det inte.
Men jag vill.
Det är en annan sak med jungfru-män.
De är väldigt kompatibla med oxar, särskilt när det gäller sex.
Jag är oxe.
Jag är oxe. Jag är oxe.
Du är full. Det är inte jag.
Visst, var på det viset.
Mitt fel.
Jag tappade räkningen på whiskyn.
Jag lär inte få veta mycket av Melanie i kväll.
Förutom att hon är en rolig oxe med en simbassäng.
Och ensam.
Jag gillar henne.
Men, ja, svaren får vänta.
Här har du ett guldkorn.
God natt, Melanie.
Du måste sluta följa efter mig, Kenny. Du är usel på att skugga.
Jag såg dig på en kilometers håll. Tio kilometers håll.
Jag bor på Del Corazon.
Det är allt du behöver säga till Davy.
Och när han ser att det stämmer lär han tycka att du gjort ett jäkla jobb.
Ta den.
Kör iväg nu.
Varför låter han skugga mig? Vad har jag gjort?
Jag är en av de goda.
Men för att vara rättvis, här ute ligger gott och ont i betraktarens öga.
Och Davy Siegel tänker nog inget gott om mig.
Folk tror att LA är fullt av nattrumlare, men det är det inte.
Efter midnatt,
förutom klubbkidsen längs strippen eller barhopparna nere i Hollywood,
ligger alla och sover.
Ingen som iakttar.
Man kan komma och gå som man vill.
MATCHNING BEKRÄFTAD
Var nån har varit är ibland
det bästa sättet att få veta vart de tagit vägen.
Vem är det här?
Ser garvad ut.
Knutte. Gängmedlem. Nånting.
REDO ATT SKANNA
SKANNAR
Kunde ha varit värre. Kunde ha varit Olivia.
SKANNING SPARAD
Men jag måste lösa det här, och jäkligt kvickt,
annars lär jag hitta hennes lik härnäst.
Det är lustigt, efter så lång tid har jag nästan vant mig.
Nästan.
Allt våld.
Efter att ha hållit på så länge förväntar jag mig det.
Jag vet vad det säger om världen,
- men jag undrar vad det säger om mig. - God kväll, sir.
Mr Sugar. Så trevligt att se er igen, sir.
Tack, Clinton. Trevligt att vara tillbaka.
Er bungalow väntar, och allt är precis som ni vill ha det.
- Är ni möjligen hungrig? - Väldigt.
Jag meddelar kocken. Han lagar nog nåt särskilt åt er.
Ni läste mina tankar. Clinton, jag höll på att glömma.
- Det ligger en resväska i min baklucka. - Jag ordnar det.
Tack.
God natt.
Consuelo.
God kväll, mr Sugar. Får jag komma in?
Ja, tack. Det är så underbart att se er.
- Hur mår Jorge och barnen? - Alla mår bra, sir, tack.
- Bra. - Jag höll på att glömma.
Det här levererades till er för en stund sen.
- God natt. - God natt.
En fest.
Det blir kul att se alla, antar jag.
"Om det blir så kul att se dem, varför undviker du dem så ofta?"
är nåt man skulle kunna fråga.
Och jag skulle svara om jag inte var upptagen med att arbeta.
RACHEL KAYE: "FILMEN PARIAH VAR EN FANTASTISK ERFARENHET"
Jag försökte slå honom, men han höll mig nere.
Han var väldigt stark.
Väldigt stark.
När han försökte kyssa mig, försökte jag bita honom.
Då tog han ett grepp om min hals
och sa: "Jag kommer få det jag vill "
Hon är en bra skådis.
Jag låg bara där och lät honom ha sitt roliga.
Vad skulle jag göra? Förvandlas till Superkvinnan?
Intressant materialval, dock.
Det kunde jag inte. Det gjorde jag inte.
Stark kvinna.
RACHEL KAYE DÖD
SKÅDESPELERSKAN RACHEL KAYE DÖR I BILOLYCKA
DÖDLIG BILOLYCKA
DOTTER, OLIVIA.
Och jag försökte slå honom, men han höll mig nere.
Han är väldigt stark.
Och när han försökte kyssa mig, försökte jag bita honom.
Då tog han ett grepp om min hals
och sa: "Jag kommer att få det jag vill "
Följer i sin mammas fotspår.
Två starka kvinnor som slår tillbaka eller försöker.
Så vad skulle jag göra?
Vad är det här?
Förvandlas till Superkvinnan? För det gjorde jag inte. Jag kunde inte.
- Rachel. - Jag låg bara där...
Vem tog de här?
...och lät honom ha sitt roliga.
- Så jag antar att jag ville det. - Varför har Olivia bilder?
Är det det ni säger?
Vänta.
Jag borde förmodligen...
Vänta.
Det är bäst jag lägger mig.
Jag måste.
Jag måste...
...hitta Olivia.
Jag måste.
Undertexter: Kristina Donnellan