ШУҐАР
Містер і місіс Сіґел?
Так.
Вашого сина прооперували. Він живий.
Живий?
-Слава… -Співчуваю. Він живий,
але його мозок зазнав незворотного ушкодження.
Що ви таке кажете?
Організм Девіда цілком функціональний,
але він ніколи не буде ані говорити, ані рухатися, ані думати.
Більше ніколи.
Про це завжди нелегко говорити,
але донорство органів – це дар, який…
Розказати вам казочку про праву й ліву руки?
Казку про добро і зло?
H-A-T-E. Ненависть.
Саме цією лівою рукою
брат Каїн завдав удару і вбив свого брата.
L-O-V-E. Любов.
Зайчики, бачите ці пальці?
На цих пальцях є вени, що тягнуться до серця людини.
Права рука, друзі. Рука любові.
Дивіться, і я покажу вам історію життя.
Ці пальці, зайчики,
вічно воюють і тягнуть у протилежні боки.
Дивіться на них.
Брат ліва рука – з ненавистю бʼється,
і здається, що любов загине.
Але хвилиночку. Хвилинку.
Ти ба, любов перемагає! Так і є.
Перемогла любов.
А ненависть лівої руки поборено!
Сьогодні важливий день.
Не міг заснути. Рано встав.
Чекаю на дзвінок від Чарлі.
Вона дасть знати, коли повернеться Байрон Столлінгс.
Передчуваю, що день буде важливий.
Важливий.
Нате. Їжте.
Хлопʼята. Хлопці, хлопці.
Сцикло.
Гей, гей.
Карло не озивався?
І не писнув.
Дивно, скажи?
Надіюся, не відтягується десь у мотелі,
бо я йому яйця відріжу й собакам згодую.
А що Мосс?
Він уже їде.
Добре. Привіт.
Привіт.
Привіт. Столлінгс повернувся додому.
Ти вже їдеш туди?
-Авжеж, я туди їду. -Добре. Але, Шуґар, він…
-Він ключ до її пошуку. -Байрон Столлінгс небезпечний…
Рубі, не бійся, я не пропаду. Давай.
Відкладіть іграшки, язиками почешем.
Я хочу знати, що сталося з Дібенідетто.
Ти ба.
Зміна планів.
Вставайте!
Салют. Що тут у нас?
Сеньйор Столлінгс, знайомі помічники, два добермани.
Олівії Сіґел не видно, та вони б і не випустили.
Двері з обох боків, ґанок ззаду, бандюки озброєні.
Ясно. Якщо через десять хвилин мене не буде?
Авжеж. Так, як завжди.
Як завжди.
До мене.
Хороші.
Олівія.
Гей.
Це ж містер Таємничий.
Майже.
На поміч.
Я беззбройний. Беззбройний.
Я не хочу робити вам боляче.
Ти не хочеш робити мені боляче?
Не хочу насильства.
Пʼять ударів?
По-моєму, насильство – це коли Менні стрельне тобі в коліно,
а я притисну тобі голову чоботом до підлоги
і відпиляю руку.
Оце вже насильство.
Я розумію, що в тебе такий нахил. Справді розумію.
Це відчуття влади.
Але мені це не потрібно, і вам теж.
Я просто хочу повернути Олівію.
Хочу відвезти її додому.
Дивний ти кекс.
Переконливо дивний.
Але для тебе…
що буде далі, вже вирішено.
А хто вирішив? Про що ти?
Навряд чи цього разу Чарлі прийде на поміч.
Що взагалі діється?
А діється те, що ти вже труп.
-Менні. -Не треба! Ні!
Просто скажіть мені, де вона.
Я дозволю вам здатися поліції.
Беззбройний загадковий чувак дозволить нам здатися.
-Ну дякую. -Або так,
або я повбиваю вас усіх.
Ага.
Застрель його.
Що за херня?
Ой, чорт!
Тебе хтось попередив, що я приїду. Хто?
ШУҐАР ЇДЕ. ВИМІТАЙТЕСЯ
Ні.
Неприємно, га?
Ні, ні. Я знаю цей номер.
Точно неприємно. Ці довбані людиська.
Де вона? Де Олівія?
Пішов ти.
Я цього не хотів.
Де Олівія?
Пішов ти.
Де вона?
Та я, сука, без понят…
Йо, йо, йо. Кохана, я вдома.
Здоров.
Твоїх друзів не стало.
Я просто піду, ні слова не скажу. Клянуся.
Добре. Іди.
Стій.
Маєш телефон, який я можу позичити?
Мій став небезпечний.
Дякую.
ЧАРЛІ
-На жаль… -Ні, Чарлі.
-…цей номер не обслуговується. -Вони схопили Чарлі.
Мелані.
Не все буває як у кіно.
Я це знаю.
Іноді щось стається просто тому, що стається.
Унікальна подія, сама по собі. Непорівнянна.
Та все ж нічого не можу вдіяти. Постійно згадую… Той, як його?
Кім Бейсінгер і Рассел Кроу, тридцяті роки.
Як він називався?
Точно. «Таємниці Лос-Анджелеса».
Уся суть – у зраді.
Девід стріляв у себе.
Він ще живий, але…
лікарі кажуть, що травма така,
мозок ушкоджено так, що…
Він уже не буде такий, як раніше.
Забагато навалилося. Усе й одразу.
Ти народжуєшся з привілеями, отримуєш це все,
а потім дедалі більше й більше.
Він не сам у всьому винен.
Я тут згадував, як уперше взяв його у Веґас.
Там була конференція дистрибʼюторів, а йому було 12 чи 13 років.
А щоб зайти на поверх казино, треба було мати щонайменше 18,
але ж він зі мною, він Сіґел, піт-боси дивилися крізь пальці,
тому…
Словом, правила не діяли, і я повів його до ігрового столу.
І дозволив кинути кості.
І я тобі скажу, грав він дуже добре.
Цілу годину чи більше не викидав сім очок.
Там усі на вухах стояли.
Він виграв сорок тисяч доларів, і тільки тоді випав програш.
Тому потім я повів його в ресторанчик, відсвяткувати.
І там…
Це було так мило. Дуже мило. Девід був такий радісний.
Такий: «Як класно. Як легко.
Ходімо ще трохи пограємо».
І я розумів, що як батько мушу щось сказати.
Як батько. Що це виняток.
Така удача – велика рідкість.
Але не сказав.
Я нічого не сказав, бо в ту мить
Девід був щасливий.
А для мене тільки це й мало значення.
Хоча тобі цього не зрозуміти.
Вибач. Це несправедливо. Це…
Ти зробив усе, що міг. Ми всі зробили.
Просто цього не досить. Не досить.
Одним словом…
ми з Марґіт поговорили
і вирішили відпустити Дейві.
Хоч це я для нього зроблю.
Ти знаєш, я…
Вибач, що турбую тебе цією справою.
Це могло зачекати, але я просто…
Боже.
Це я.
-Шуґар. Що? -Зачини двері.
Що сталося?
Якщо тобі не важко, за рогом є аптека.
Купи пластир, бинти і йод.
Набір для шитва. Надміцний.
-Господи Ісусе. -Так. Поквапся, мабуть.
Я нікуди не піду. Викличу швидку.
Ні, ні, ні. Ні. Усе буде добре. Я тільки…
Треба комусь подзвонити.
Ні, ні. Не треба швидкої. Не треба в лікарню.
Шуґар, я не лікарка. Я не знаю, що робити.
Ні, ні. Ти чудово впораєшся.
Принесеш мій портфель?
Є людина, якій можна подзвонити.
-Цей номер. Звати Генрі. -Добре.
-Це мій друг. -Добре.
Він знає, що робити.
Дякую, що прийшла.
Дайте мені.
-Генрі. -Джонні.
Віднесімо його у ванну.
Так.
Беріть за ноги. Готові? Давайте.
Раз, два.
Її не стало.
Не можеш ти без халеп, правда?
Сходіть в аптеку й купіть іще «Бетадину».
Швидше, будь ласка.
Ти що, Джон. Тримаєшся?
Джон.
Зараз. Ні? Добре. Друже, з тобою все буде добре.
Поїхали. Пʼять, чотири, три, два, один.
Я залишив йому трохи одягу. Спортивки, білизну, ще там щось.
Ви точно не проти з ним побути?
Тобто я залишився б, але робота…
Ні, авжеж.
Певно, він дуже вам довіряє.
Хай не рухається. Нікуди не ходить.
Залишається в ліжку.
Вибачте. А чому я не можу відвезти його в лікарню?
Бо для нього це небезпечно.
Що це означає? Що взагалі коїться?
Я хотів спитати те саме. Завтра заїду.
Боляче.
По заслузі мені за те, що зробив.
Важкий день…
і він ще не скінчився.
-Привіт. -Привіт. А я тобі дзвонила.
У тебе є вода?
Що сталося у Столлінгса?
Він знав, що я приїду.
І що було? Ти поранений?
-Ні, я в порядку. -Добре.
-Я принесу аспі… -Не треба мені твій аспірин!
Я казала тобі про цю справу.
Це ти маякнула Столлінгсу.
Я бачив повідомлення.
Ти попередила його, що я їду.
Чому?
-Не можу. -Чому?
Чому?
Не можу.
Такого, як він?
Торговця людьми? І ти попередила його про мене?
Я сказала, щоб їхав звідти. А не нападав на тебе.
Я б не заподіяла тобі зла. Ти ж знаєш.
Де Чарлі? З нею все добре?
Я не знаю.
Повір, усе це – не мій вибір.
Що «усе»?
Розказуй.
Я не можу.
І не буду.
Столлінгс викрав Олівію.
Не для себе чи типових клієнтів,
дейві сіґелів цього світу.
Він викрав її для когось іншого.
Того, кого я не повинен знайти. Кого ти захищаєш.
Ми захищаємо.
Ру.
Хай там що коїться…
тобі боляче. Я бачу.
Просто допоможи мені зрозуміти.
Перестань її шукати.
Більше я сказати не маю права.
Розкажи.
Вони хочуть, щоб ти перестав шукати.
А хто ці «вони»? Га? «Вони».
«Вони. Ми».
А якщо не перестану…
як думаєш, що вони зроблять?
Не знаю.
Ми повинні вірити, що це задля спільного добра.
Усе це… Усе заради місії.
Шуґар.
Я випʼю аспірину.
Добре. Авжеж.
Здається, він був у цій…
Залишився нагорі.
Я туди й назад.
Вибач, що я так довго. Довелося…
АСПІРИН
Чорт.
Не любиш мене?
Це найважче, але пройде.
Таке з часом минає.
Ну що ж.
Мені не вперше розбивають серце.
Я мав би знати. Мав помічати ознаки.
Друже, тебе поранено. Я тобі щось принесу.
Ні. Але дякую.
Проте я занадто близько сприйняв цю справу. Так, як і казали.
Тепер уже пізно. Я втягнувся.
Нехай переслідують мене.
Я не спинюся.
Та може, сьогодні… дозволю собі перепочити.
Недовго, зовсім трохи.
Лише сьогодні ввечері
побувати вдома.
Удома.
Переклад субтитрів: Олена Любенко