- Hát, ez van. - Igen.
Ne bántsd!
És ha menekül?
Próbáld meg nem bántani!
Hogyne!
NINCS SZABAD SZOBA
Ha az ember bajban van, beszélni támad kedve. De tudod, hogy van az.
Amit nem tudok, nem árthat nekem.
- Szia! - Szia!
Hogy érzed magad?
Hogy érzem magam? Hát, embernek, de...
Jobban.
Henry azt mondta, a lényeg, hogy vízszintesen legyél.
Nemigen arra gondolt, hogy ájulj el a padlón.
Nem ájultam el. Szeretek a padlón aludni.
Nyilvánvalóan.
Beszélsz álmodban.
- Nahát. - Szólítottál valakit.
Valami idegen nyelven.
Beszélsz más nyelven is?
Igen, több nyelven is.
Mennyi az idő?
Tíz múlt.
Le kéne tusolnom, és nekilátnom a napnak.
Hozok kávét.
- Ne, Melanie! - Sugar,
te most tényleg, halál komolyan azt hiszed,
hogy magyarázat nélkül belerángathatsz ebbe a szarba?
Úgy tűnik, nem.
- Hozok kávét. - Oké. Kávét.
Mindent szeretnék elmondani neki, de nem lehet. Soha.
„Az ember a lehelethez hasonlít, napjai mint a muló árnyék.
Elsodortad őket.
Mintegy alvásban vannak: reggel mint a fű felsarjad,
reggel virul és felsarjad, estére elhervad és elszárad.”
Carlos, magunkra hagyna minket?
Amikor anyád meghalt... nehezen éltem meg.
De valamelyest megnyugvást jelentett, hogy tudtam...
ideje volt már.
De ez...
Ez más.
Hogy egy szülő túlélje a gyermekét...
Nagyon sajnálom.
Még mindig nincs semmi híred Oliviáról?
Nincs. Mondtam volna.
Bármilyen felelőtlen is volt a múltban,
még a legsötétebb napjaiban is eljött volna a temetésre.
Te komolyan azt hiszed, történt vele valami?
Igen, komolyan.
Carlos!
Ülnek a pultnál Itt a pénz, mondják, játsszál
Meg még „Haver, mi keresel itt rég?”
Hozzám ne nyúlj, a kurva anyád!
Hozzám ne érj, bazmeg!
Moss telefonja.
HÍVJ VISSZA! JELENTKEZZ!
Valaki keresi.
Rengeteg kérdésem van.
Ki az a Djen?
Az egyetlen szó, amit értettem az álmodból. Djen. Ki ő?
A húgom.
A húgod? Hol van? Történt valami vele, vagy...
Valaki közeleg.
- Miller az. - Ki az a Miller?
A főnököm.
Sugar, nyisd ki az ajtót! Beszédem van veled.
A pasi, aki le akart szúrni?
Nem. Nem, ő a barátom.
Ha a barátod, miért nem nyitsz ajtót?
Mert nem akarok.
A törülközőtartó jó lesz?
Az nem lesz elég.
Hátul!
Gyerünk!
Hali!
Bocs ezért, de beszédem van veled.
Hozd a kocsit! Kulcs!
Mi ütött Millerbe?
Valami történt. Valami megváltozott.
Húzódj le!
Jézusom! Mi a fasz volt ez?
Az a vén fószer fél kézzel felemelt!
Muszáj volt fejbe vernem.
- Aha. Rendbe jön. - Ugye nem lesz baja?
Oké. Miért hívod barátodnak?
Elég régóta ismerem.
„Beszédem van veled.” Mi ez már?
Miről kell beszélnetek? Mit tettél?
Na, figyelj!
Figyelj, én...
Hallgatlak.
Igen, de... Szóval Millernek hívják.
Vagyunk páran, akik együtt dolgozunk.
Hogy érted? Magánnyomozókként?
Nem, az-az... Azaz... Az csak a fedősztorim.
Mindegyikünknek van egy.
Egy csoport tagjai vagyunk.
Egy olyan szervezeté, amiről senki sem szerezhet tudomást.
Van valami, amit... nem mondhatok el neked.
Öt perce vertem fejbe egy fószert egy törülközőtartóval.
- Szóval avass csak be! - Hálás vagyok.
De nem mondhatom el, mert veszélyes.
Nemcsak rád nézve,
hanem rám és a barátaimra nézve is. Olyanokra, akik fontosak nekem.
Ezt a titkot nagyon régóta őrzöm.
Ahogy a többiek is.
Soha nem akartam még elmondani senkinek
annyira, amennyire neked, de nem lehet.
Kém vagy.
- Mi? - A nyelvek.
Mindig figyelsz, mindig fülelsz.
Jobban érdekelnek mások... és magadról nem nagyon beszélsz.
Nahát, azt nézd meg! Tudhattam volna.
Még a Szűz mércéjével mérve sem stimmelt minden.
Csak azért kérdeztem tőled bármit is,
mert én magam akartam tudni a választ.
Kém vagy.
Ugye erről van szó? Külföldi kém vagy.
Megfigyelni érkeztünk ide.
Aztakurva!
Ez a küldetésünk. Semmi más.
Jézusom! De rágyújtanék most!
- És Thorpe? - Mi van vele?
Ő is benne van?
Aha.
- De ő nem üldöz. Ő segített neked. - A francba!
Mi az?
Henry. Hozzá mennek el legközelebb.
Mennünk kell! Az egyetemre!
És igen, a Larsen-fejezet egy részét is feldolgozzuk.
Legutoljára a paleolitikumnál tartottunk.
De a távolban már felsejlett a mezolitikum.
Mindez 30 000 éve történt, a neandervölgyiek, a Homo sapiens,
és a fajok szétválása idején.
Mi lesz már, Henry!
Nem veszi fel.
Komplexitás és ellentmondás.
Azon képesség, hogy ellentétes érzésekkel és gondolatokkal
foglalkozzunk egyszerre.
Ezért ülnek itt maguk, és nem távoli őseik.
Segíthetek?
Igen, egy barátomhoz jöttem. Henry Thorpe professzor, antropológus.
Népszerű a prof ma.
Miért mondja?
Épp csak elkerültük?
Bassza meg! Miller.
LÉGY OTT EGY ÓRA MÚLVA!
Valaki eltünteti a nyomait.
Akinek köze van Stallingshoz, pórul jár.
Nos?
Mosshoz kell érnem előttük. Henry ráér.
Oké, nyomás!
Mondanom kell valamit, amitől dühös leszel.
De tudd, hogy én is az vagyok.
Mi az?
A társaim... Miller, és páran még...
Akadályoznak abban, hogy ráleljek Oliviára.
Egy pillanat! A tieid rabolták el Oliviát?
Nem, nem. Nem, ők...
Mit tettek vele?
- Semmit. - Jézusom!
Mi nem bántjuk az embereket. Nem olyanok vagyunk. Oké? Eskü.
- Rendbe hozok mindent. - Jézusom!
Szerinted odabent van?
Nem, Stallings egyik embere lakik itt.
És tudhat valamit, amire szükségünk lehet.
Szeretném, ha itt maradnál, jó?
Eszem ágában sincs oda bemenni.
Oké.
Mit művelsz?
Meggondoltam magam. Én is jövök.
- Maradj mellettem! - Oké.
Sugar?
Tűnjünk innen! Gyere!
Elszabadultak a dolgok.
Ideje lenne lelassítanunk. Venni egy nagy levegőt.
„Hideg fejjel átgondolni mindent”, ahogy mondani szokás.
Sokan mondják, hogy tehetséges vagyok.
De a sarkon túl én sem látok.
Hogyne. Az is egy lehetőség.
Clinton átköltöztet egy másik szobába.
A biztonság kedvéért. Én pedig jövök, úgy...
Nem tudom, mikor. De jövök.
- Oké. - Remek.
Figyu, jól vagy?
Nélküle nem jövök vissza.
Helyes.
Eljött az idő.
Ma este válaszokat kapok.
Vagy így, vagy úgy.
Komolyan gondoltam, amit mondtam.
Mi nem ilyenek vagyunk.
Emberrablás... Gyilkosság...
Mindegy, hogy Moss gazember volt.
Nem szabadna bántanunk az embereket.
Csak azért vagyunk itt, hogy megőrizzük békés életmódunkat.
De ez a hely megváltoztat minket.
Mindannyiunkat.
Mi ez az egész?
Vége a küldetésnek.
Visszahívtak minket.
Micsoda?
- Igaz. - Henry!
Jól vagyok. Neked... Hallgatnod kéne rá.
Várj! Állj! Mi van?
Ma reggel szóltak otthonról.
Ezért keresett Miller.
Ezért vagyunk itt.
- Átbeszéljük a távozásunkat. - Még nincs vége.
De, vége van.
Egy nap múlva te és mindenki ebben a szobában,
minden munkatársunk elhagyja a bolygót.
- Ki mondja? - Az otthoniak.
Millerrel egyeztess a hazaút részleteiről!
Ügyes próbálkozás, de nem megyek sehová nélküle.
Dehogynem.
Nem megyek sehová nélküle!
Olivia Siegel.
A nő, akit keresek.
A nő, akit egyesek ebben a szobában
nyilvánvalóan nem akarják, hogy megtaláljak!
És erre mi történik?
Ennyi idő után a semmiből szólnak,
mi meg azonnal elindulunk? Nem!
Sugar, a küldetés nem Olivia Siegelről szólt.
Szem elől tévesztetted a nagy célt.
Hol a faszomban van?
- John! - Elég! Elég a terelésből és hazudozásból!
- John! - Várj, Henry! Kérlek!
Ajánlom, hogy áruljátok el, hol van!
Tudom, hogy itt valaki tudja!
Egyetértek. Megmondom, hol van.
Nem! Szó sem lehet róla, Henry!
Te nyertél. Mind elmegyünk. Mit számít már?
Elmondom. Gyere!
Ma tudtam meg mindezt. És én...
- És tudod is, hol van? Áruld el! - Kaptam egy címet. Igen.
Oké. Mutasd!
Jó. Leírom.
Egy cím. Ennyi idő után kapok egy címet...
Akarod hallani a magyarázatot?
Kérlek!
Oké. Szóval...
Lebuktunk... az emberek előtt.
Igen. Páran megtudták.
És mi ezeknek falaztunk?
Nagy hatalmú emberek.
Tutira veszem.
Félrenézünk?
Tétlenül hagyjuk, hogy megtörténjen?
Hogy magunkat védjük.
Ha akarnak, bármikor végeznek velünk.
És a küldetésnek vége.
- Igen. - Így én is megtudhatom.
Mindegy, mi történhetett vele.
Mindegy, mennyit szenvedhetett.
És ez... Bárki is legyen...
Valaki fia. Egy politikusé.
Stallings ügyfele volt a gennyláda?
- Igen. - Hogy történt?
Hogyan... Hogy buktunk le?
Azt nem tudom. De nem mindegy?
Hogy lenne mindegy?
Mindennél fontosabb. Mi nem ilyenek vagyunk, Henry.
Nem vagy egyedül a dühöddel. Senki sem örül a döntésnek.
Örül? Szerinted Olivia örül ennek?
Meg sem szabadott volna történnie!
Jogos. De megtörtént.
És most elmegyünk. Próbáld meg rendbe hozni!
Mert ha él, ott találod.
Várj! Elmesélték, mi volt a Stallings-házban.
Azt mondják, megöltél három embert.
- Igaz? - Megvédtem magam.
Nem volt választásod?
Az első kettőnél nem.
Egy férfi és egy nő.
Önvédelem volt.
De a harmadik...
az nem az volt.
Ezek a gondolatok keringtek a fejemben:
„Veszélyben vagyok.” „Rossz ember.” „Mi van, ha fegyverért”...
„Lehet, igazságos.
De legalábbis jogos.”
De mielőtt... Szóval...
Mielőtt meghúztam a ravaszt...
a gondolatok elszálltak, és csak a nagy üresség maradt.
És én...
Megöltem, mert azt akartam.
Őrület, tudom.
Minél tovább maradunk, annál emberibbek leszünk.
M-Mennem kell.
A munkád során... az itt töltött idő alatt... több tucat embert találtál meg.
Igaz? Legalább. Lehet, többet.
Te... Állandóan férfiakat, nőket, gyerekeket keresel.
Ma lehet, Olivia napja van. Remélem, megtalálod.
De a húgod nélkül sajnos örökké elveszettnek érzed majd magad.
Szóval ezek a nagy hatalmú és kiváltságos emberek
állnak Olivia eltűnése mögött.
Értem már.
Azzal zsarolnak minket, hogy lelepleznek.
„Szóljatok Sugarnak, hogy szálljon le az ügyről, vagy leleplezünk benneteket!
’Köztünk járnak az idegenek.’ Ez lesz a címlapokon.”
És az nem lenne jó.
Nem tetszik, de megértem.
Henrynek igaza van. Túl régóta vagyunk itt. Ideje hazamenni.
PAVICHOT A SZENÁTUSBA „ÖNT KÉPVISELEM”
PAVICHOT A SZENÁTUSBA
- Állj! Biztonságiak! Kezeket fel! - Tessék!
Nézze! Fent vannak.
Dobja el a fegyvert!
- Rendben. Vegye el... - Dobja a földre!
Oké. Én magával vagyok. Leteszem...
Ne mozduljon!
Hallgasson meg! Nem mehetünk el.
Magándetektív vagyok. Egy eltűnt nőt keresek.
Sok kifogást hallottam már betöréseknél...
Komolyan drogosnak néz? Figyeljen!
A tárcám, az engedélyem, a jogsim, a papírjaim, minden a tárcámban van.
- Bal felső zseb. Ott találja. - Bal felső?
- „John Sugar.” Ez a rendes neve? - A rendes ne... Igen, uram.
- Az a kék a maga verdája? - Igen, uram.
Nézze, lehet, rossz címet kaptam! Talán tévedés.
De ha egy nap hall majd egy nőről, akit ebben a házban kínoztak meg,
és maga egy percet sem volt hajlandó rászánni...
És át sem kutatta a házat...
Nem akarja ezt a terhet cipelni.
Lépjen! Ne arra gondoljon,
hogy bár visszaforgathatná az idő kerekét!
Ne mozduljon innen!
Megnézem a pincét.
Halló?
Van odalent valaki?
- Na ja. A szenátor fia. - Halló?
Hát persze.
Hahó!
Nos, mit talált?
Semmit. Na jó, egy kalapácsot.
De hát pince, én is ott tartanám a kalapácsot.
Alaposan átnézett mindent?
Igen.
Hát, akkor ezt benéztem.
Hát, be bizony.
Most mi lesz?
Ki mondta, hogy odalent van valaki?
Egy haver. De rossz infó volt.
Van ilyen. Persze tök égő.
Miféle barát?
Miféle... Tudja, hogy nem árulhatom el.
A bizalmas források a szakmámhoz tartoznak...
Ki mondta, hogy van valaki a pincémben?
Nem hiszem, hogy beindítottam a riasztót.
- Maga ügyes. - Tényleg?
Melóból tartottam hazafelé.
Mákom van.
Magának meg nincs.
Nem muszáj így történnie.
Nem kell megsérülnie még több embernek.
Beleértve magát is.
Én nem bánom, ha valaki megsérül.
A kérdés számomra csak az, hogy a kalapáccsal kezdjem-e.
Mi a neve?
- Ryan. - Ryan!
Vége, oké? Vette? Fejezzük be, itt és most!
- Na ja. - Ne! Ne!
Olivia!
A feliratot fordította: Varga Attila