Tři slova.
To je na tom nejlepší.
Telefonát, kterým dáte vědět...
že noční můra skončila.
- Tak jo. Naser si. Naser si. - Už je dobře. Pojďte.
Tři slova. Našel jsem ji.
Držím vás. Obejměte mě pažemi.
Tak pojďte. Pojďte.
Všechno končí.
Pro přátele jste John, či Jack?
Většinou John. Staří známí mi říkají Johne.
Známí zase Scottie.
Pan Ferguson?
Raději ne.
Ale po dnešním odpoledni
byste mi mohla říkat Scottie.
Možná i Johne.
Haló?
Cože? Hned tam budu.
Bože, holčičko moje.
To nic.
Dobře.
Už je po všem.
To nic.
Už je po všem.
To nic.
Už je po všem.
Konce jsou podivná věc.
Víte, že se blíží, a přesto
všechno končí.
Jsem rád, že i tento případ.
Ale není to konec úplný.
Já vím, já vím.
Přeháním to, ale to už detektivové dělají.
Převrátí i poslední kamínek.
Musím si pospíšit.
Vrátím se.
My všichni musíme.
Krucinál.
- Vaše doklady, prosím. - Jo.
Jel jsem rychle?
109 místo 100, ale proto vás nezastavuji.
Máte uvolněný nárazník.
Opravdu?
Zastavte na dalším odpočívadle, ať se vám na to podívají, pane Millere.
Kdyby vám za jízdy upadl...
Ne. Ano, ovšem. Děkuji.
Jo, asi jsem narazil...
Vůz 33. Pravděpodobně úmrtí, Tesla.
Asi zastřelen. Dálnice 118.
- Ahoj. - Co tady děláš?
Dobré ráno. Taky tě rád vidím.
Promiň. Dobré ráno.
Je všechno v pořádku?
Jo. Jen Henry si postavil hlavu.
- Jo, už je takový. - Jo.
Neměli jsme... Neměli jsme příležitost...
Jsem ráda, že jsi ji našel.
Opravdu jsi?
No ovšem. Myslíš, že mě to těšilo?
Nevím, co si o tobě mám myslet, Ruby. Vážně nevím.
Asi po nás pátrají, protože jsi odhalil Paviche.
Teď musíme odejít všichni.
Udělal jsi, co sis myslel, že musíš udělat, takže...
Správně.
Dobře. Musíme odsud dnes odejít.
Já vím.
Dobře. Jen nezmeškej evakuaci. Miller už je na cestě.
- Jasně. - Při západu slunce.
Zapisuješ až do konce, co?
Jak to myslíš? Vždyť teprve začínám.
- Akademik každým coulem. - Máš mě přečteného.
Tak už je to tady, co?
Bon voyage.
Jo.
Jak se cítíš?
Dobře, asi. Tak všelijak.
Jo, já taky.
Nejsi u Siegelových, aby ses nechal zasypat květinami?
Zrovna tam jedu. Květiny na výraz díků nečekám.
Máš to, co jsem chtěl?
- Ten... - Ten přehrávač?
Jasně. Bože, ta moje hlava.
Jo, je to tady.
- Proč to vůbec chceš? - Co?
- Proč chceš přehrávač? Vždyť odcházíme. - Jen si chci něco ověřit.
Nejde o ten případ, že ne? Vždyť je po všem.
Slyšel jsem ve zprávách, že... Promiň, jak se jmenuje?
- Ryan Pavich. - Jasně.
Že to byla docela zrůda.
Mučil desítky lidí.
Počkej, ty si myslíš, že nechytili toho správného?
Ne, ne. Byl to on.
Tak co teda?
Něco. Nevím přesně co.
Přeháním to?
Zachránil jsi jeden život. A ať už máš jakékoli nedostatky,
tvoje odhodlání konat dobro je...
Je neuvěřitelné.
Děkuji, Henry.
Ty květiny si zasloužíš.
Děkuji, Henry.
Jak se tam dostaneš?
Ruby.
- Nejedeš svojí korvetou? - Kéž by.
- Vyzvedneš mě? - Jasně.
- Uvidíme se za chvilku. Vrátím se. - Dobře.
- Díky. - Není zač.
Test, test.
Jedna z věcí, které často připomínám: bacha na to, co znáte.
Nespokojte se s tím, co znáte,
a nechejte se překvapit.
Je to důležité, protože jsem dlouho žil v přesvědčení, že se znám.
Jsem chlapík, co má rád baseball, ale nesnáší tenis, et cetera.
Došlo mi, že mě to omezuje.
Čím víc to dělám, tím víc mi dochází, že jsem neměl ponětí,
co všechno ještě můžu mít nebo nemít rád.
Například...
Že by mi to šlo s kladivem, jsem nečekal, ale vida ho.
Takže, jo, myslím...
- ...mějte otevřenou mysl. - Ne.
Ne, prosím.
Hej! Přestaň!
Přestaň!
Nějakou dobu jsem si dával...
Pane Sugare.
- Jak se máte? - Skvěle. Děkuji.
Rád vás vidím.
Jsme vám vděční za vaši pomoc Olivii.
- Pan Siegel vás očekává. - Děkuji.
- Momentíček. - Ovšem.
- Margit, upřímnou soustrast. - Děkuji, Sugare.
Ačkoli mi řada lidí přála upřímnou soustrast,
jaksi mi to nepřináší útěchu.
Pochopitelně.
Dobře.
Nikdy jsme se nedostali k podstatě věci, že?
O co vám ve skutečnosti šlo.
Já vám řekl, o co mi jde.
Jistě. Jistě.
Jen dobrosrdečný detektiv, co hledá chudinku bohatou holčičku.
Dívku, kterou váš syn ohrozil. Vlastní sestru.
Možná ne záměrně, ale lehkomyslně, a hádám, že jste věděla...
Viděl jsem ho před nějakou dobou v tom filmu Chlapec v úzkých.
Byl... Byl vážně dobrý.
Jo.
Jo, byl strhující.
Taky bych řekl.
Opravdu mě to mrzí.
Děkuji.
- Děkuji. - Není zač.
- Snad nevadí, ale jdu se rozloučit. - Jistěže ne.
Vlastně pro vás mám návrh.
Mám volné místo.
Vedoucí bezpečnosti celé firmy.
Opravdu?
Snadná práce.
Vyhledání internetových pirátů, svoz filmových hvězd na odvykačku.
A cokoli vám platí ostatní lidé zdvojnásobím.
Velmi velkorysé. Děkuji, ale...
Skutečně?
- Dobře. - Promiň.
To bylo...
Jo. Je to vzácnost.
Když se to přihodí, je to vážně krásné.
Skvělý pocit.
Jen vám poděkovat by bylo příliš slabé vyjádření.
Působí jako silná žena.
To ona je.
Ale bude to pro ně oba dlouhá cesta.
Mluvila už o tom?
O... Ne. Ještě ne.
Ne. To se dalo očekávat.
- Mohu? - Prosím.
Neřekla ani slovo o tom, co se v tom suterénu odehrálo?
Jak jsem řekl. Ani slovo.
Dobře.
Proč se ptáte?
Já nevím.
Nevím. Něco...
Tělo Clifforda Cartera.
Budu předpokládat, že jste zařídil, aby zmizelo z kufru Oliviina auta.
- No, to... - Ne, prosím. Ne.
Nic... neříkejte.
Čím méně se v tom policie angažuje, tím lépe.
Souhlasím.
Proto jsem čekal, až opustíme Pavichův dům, než jsem to ohlásil.
- A děkuji vám za diskrétnost. - Ovšem.
Nad rámec toho všeho.
Už si můžete oddechnout.
Dokázal jste to. Je po všem.
Téměř.
Myslím, že to patří vám.
Poznal jsem šaty, co měla Rachel na sobě.
Stejné jako šaty vaší ženy Lorraine v Poryvech změny.
To vy jste to fotil, že?
Jak jste to poznal?
Viděl jsem ty šaty v ložnici Lorraine.
Došlo mi, že se to fotilo tam, a dal jsem si dvě a dvě dohromady.
Měla svobodného ducha. A tak se podobala Lorraine.
Proto mě přitahovala.
Byla nešťastná a já si nedokázal pomoct.
Ukončili jsme to, když...
- no... - Otěhotněla.
Ptáte se mě, jestli je Olivia má dcera?
Ne, pane, do toho mi nic není. Je milovaná.
Záleží jedině na tom.
Elegance a ohleduplnost...
až do úplného konce.
Sbohem, pane Sugare.
Sbohem, Carlosi.
- Sugare, ozval se ti Miller? - Ještě ne.
Fajn. Ozvi se, jestli něco zjistíš.
- Jedu na místo. - Mě čeká pár zastávek.
Pak vyzvednu Henryho. Uvidíme se na místě.
Dobře. Brzy nashle.
Nějakou dobu jsem k sobě byl hodně kritický.
Může ze mě být, cokoli se mi zachce.
Bankéř, právník. Nebo si otevřít jogínskej obchod.
Můžu dělat cokoli, ale dělám tohle.
Už si to nevyčítám.
Nechal jsem sám sebe na pokoji.
Ať je to cokoli, co dělám,
cítím u toho víc než u čehokoli jiného, že žiju.
- Ahoj. - Opravdu?
Denně spořádá masa, kolik sám váží.
- Jsme si jistí. Jo, stoprocentně. - Děkuji.
- Půjdeš dál? - Ne. Ještě na mě někdo čeká.
Udělala jsem limonádu. Rozloučíš se.
No tak. Hodný pejsek. Hodný pejsek.
Vypiju denně skoro čtyři litry.
Z alkoholika se stane diabetik.
Jsem na tebe hrdý.
Já na sebe taky.
Máš na co.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Není to dobrota? Jo. - Opravdu dobrá.
Takže odjíždíš a už se nevrátíš, že?
Nikdy neříkej nikdy, ale je to... Jo, bude to dlouhá cesta.
Přijedeš navštívit sestru?
Ne, já ne...
Ona...
Kdysi dávno ji někdo unesl.
Co? Cože? Ne. Jak myslíš „unesl“?
Nikdy jsme nezjistili, kdo...
Je to... Tak trochu proto dělám to, co dělám.
Sugare, to je mi tak líto.
Děkuji.
Měl bych už jít. Už na mě čekají.
Jo.
Neměl bych...
Není ti nic? Řekla jsem něco nevhodného?
Ne.
Tak co se děje?
Chyť mě za ruce.
Hele, začínáš mě děsit.
Dobře, neboj se.
Chyť mě za ruce.
V pořádku?
Člověku jsem se nikdy neukázal. Neměl bych.
Je to proti pravidlům.
Ale udělal jsem to rád.
Sugare, jdou po nás.
Kdo jsou „oni“?
- Lidé, o kterých jsem ti říkala. - Co chtějí?
Ať zmizíme, a nikdo se tak nedozví o našem paktu.
- Dávej pozor a přijeď. Ano? - Jo.
Cítím u toho, že žiju.
Touha vidět to a pocit, že to prostě musím mít.
Pro mě se tomu nic nevyrovná.
Jo. Pro mě je tohle únavné.
To vzdávání se. Prostě mě zabij, bla, bla. Nikdo netvrdil, že to bude snadné.
Bez života, bez zápasu, bez kontradikcí...
Má to smysl?
Nesouhlasíš?
Bez zápasu, bez kontradikcí...
Má to smysl?
Nesouhlasíš?
- O čem s ní chcete mluvit? - O tom, co se stalo. Čeho si všimla.
- Ještě na to není vhodná doba. - Ano. Mrzí mě, že o to žádám, ale...
Může jít o víc, než jsme si mysleli.
Zeptejte se jej.
Je to její otec.
Nevím, kdo jiný...
Totiž ona...
Jen ona přežila.
Díky vám.
Můžete se zeptat. Je na ní, co vám poví.
Ovšem.
- Zdravím. - Zdravím.
Mohu si přisednout?
Jo. Sedněte si.
Děkuji.
Jsem John.
Vím, kdo jste.
Táta říká, že máte pár otázek.
- Jo. Zažila jste peklo. - Ptejte se.
On v tom suterénu nebyl sám, že?
Ne.
Ne, byl tam on a ještě někdo další.
- Mohu vám ukázat fotku? - Jo.
Byl to tento muž?
SENÁT
Nejsem si jistá. Možná.
Nevím. Já nevím.
- Nejste si jistá? - Ne. Já...
Svítili mi do obličeje.
Takže jsem neviděla, kdo to byl.
Ani jednou nepromluvil.
Jste si jistá, že tam ještě někdo byl?
- Ano. - Jak to?
Já...
Slyšela jsem ho psát.
- Psát? - Jo.
- Nikdy nepromluvil? - Ani slovo.
- Dělal si poznámky. - Jo.
- Dobře. - Snad vám to pomohlo.
- Já nevím. - Pomohlo.
Moc.
Děkuji.
Kdybyste potřeboval ještě něco...
Ne. Jen...
Doufám, že prožijete krásný život.
- Sbohem. - Sbohem.
Cítím u toho víc než u čehokoli jiného, že žiju.
Touha vidět to a pocit, že to prostě musím mít.
Pro mě...
Touha vidět to...
Jen jsem to viděl.
...a cítil jsem, že to musím mít.
Pocit, že to musím mít.
Pro mě to znamenalo všechno.
Je to tak podivné.
Nemyslíš?
To ne.
Jen buď opatrný.
- Tak už to víš. - Henry.
Došlo mi, že jakmile si to pustíš, přijdeš na to.
Ty jsi to pozoroval?
Pozoroval a podat zprávu o každičkém detailu.
Seděl jsi tam a nic neudělal.
Ne, já tam seděl a učil se.
Tobě to připadá bezcitné, ale jak jinak se učit?
- Kde jsi teď? - Neřeknu.
Ruby čeká na místě srazu.
Víš, že neodejdu.
- Nesmíš tu zůstat. - Říká kdo?
Pátrají po nás.
Slyšel jsem.
Ale za to riziko to stojí.
Tohle místo. Ta špína, zmatek, zlost, temnota.
Je to mnohem více.
Mnohem, mnohem více.
Patřím se.
Nepatříš.
A ty taky.
Víš, že sem taky patříš.
- Co to má znamenat? - Ach, Johne.
Měl bych už jít.
Henry, počkej.
Nechal jsem ti tam květiny.
Henry?
Henry...
Djen.
Henry unesl Djen.
Je stále naživu?
Je zde?
Pozorovat a podat zprávu. Zajistit, že jejich chyby neuděláme.
A pohleďte. Henry uvízl v kruhu násilí.
A co já?
Jsem jiný?
Rád tady pobývám.
Že tady cítím bolest, chutě, dotyk, sním, miluji, nenávidím.
Stávám se víc člověkem?
Jako Henry?
Musím si pospíšit.
Musím ho najít.
Co tu děláte?
Alexandro.
Vy nemáte plavky?
Ne, má. Já jen... Nemáme je s sebou.
No, být vámi, hlouběji do vody nejdu.
Jsou tam žraloci.
Dobře. Děkuji.
Najdu Henryho Thorpea.
A je jedno, jak dlouho to bude trvat. Najdu ho.
Věděl o Pavichovi.
Byl to Henryho nápad.
Ale já to podpořila.
My všichni. Kvůli misi.
- Djen? To jsem netušila. - Vím.
Já vím.
Jsi v pořádku?
Jo.
- Opravdu? - Tvoje ruka? Ty hlasy?
Žádný hlas.
Jsi si jistý?
Poslední jízda domů.
Jo.
Kromě Thorpea odešli všichni.
Já vím.
Jsou to jen šaty.
Možná.
Skoro určitě už je po smrti.
Pravděpodobně.
Ale Henry žije a je tady. A my ho sem přivezli.
Hledá sobě podobné lidi, od kterých se může učit,
které může učit.
A nadto měl v mnoha ohledech o pobytu zde pravdu.
V mnoha ohledech.
Domov zbožňuji.
Bude mi scházet.
I ty mi budeš scházet.
Budeš.
I všichni ostatní...
Ale tohle místo...
Tito lidé...
Prostě je mám rád.
Mám je rád.
Šťastnou cestu.
Člověče,
konec filmu je podivná věc.
Víte, že se blíží...
KONEC
Přesto se celou dobu smějete, pláčete.
Titulky na závěr vás zaskočí.
A stejně nakonec,
až se rozsvítí světla, si obléknete kabát a vydáte se na cestu domů.
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková