Tre ord.
Det er det bedste ved det.
Et opkald til dem for at fortælle...
...at mareridtet er forbi.
- Okay. - Rend mig. Rend mig.
Det er okay. Kom.
Tre ord: Hun er fundet.
Jeg har dig. Læg armene omkring mig.
Kom her.
Alt slutter.
Kalder dine venner dig John eller Jack?
For det meste John.
Gamle venner kalder mig John.
Bekendte kalder mig Scottie.
Jeg kalder dig hr. Ferguson.
Uha, det ville jeg ikke bryde mig om. Nej.
Og efter det, der skete i eftermiddag,
synes jeg godt, du kan kalde mig Scottie.
Måske endda John.
Hallo?
Hvad?
Jeg kommer med det samme.
Min pige.
Det skal nok gå.
Ja.
Det skal nok gå.
Så, så.
Det skal nok gå.
Slutninger er mærkelige.
Man ved, de kommer, og alligevel
er alt forbi.
Jeg er glad for, at den her sag er overstået.
Eller, ikke helt.
Jeg ved det godt.
Jeg kan ikke give slip, men sådan er privatdetektiver.
De vender hver en sten.
Jeg har travlt.
Jeg kommer tilbage senere.
Det har vi alle.
Pis.
Må jeg se kørekortet, tak?
Ja.
Kørte jeg for hurtigt?
109, hvor du måtte køre 105, men det er ikke derfor, jeg stopper dig.
Din bagerste kofanger sidder løst.
Er det rigtigt?
Jeg skal bede dig om at dreje af ved næste kryds
og få det ordnet, hr. Miller.
Hvis den falder af på vejen...
Ja, selvfølgelig. Tak.
Jeg tror, jeg måske har ramt kant...
Det er vogn 33. Vi har muligvis en 1-54 i en Tesla.
Mand muligvis skudt ved motorvej 118.
- Hej. - Hvad laver du her?
Godmorgen. Det er også rart at se dig.
Undskyld. Godmorgen.
Er alt i orden?
Ja. Det er bare Henry, der er stædig.
- Ja, det kan han godt være. - Ja.
Vi har ikke... Vi har ikke haft mulighed for...
Jeg er glad for, at du fandt hende.
Er du?
Ja, selvfølgelig.
Tror du, jeg var glad for det her?
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tro om dig, Ruby. Det gør jeg virkelig ikke.
De leder nok efter os, fordi du afslørede Pavich.
Og nu må vi alle af sted.
Du gjorde, hvad du mente, at du måtte gøre, så...
Korrekt.
Okay. Vi skal være væk herfra i dag.
Det ved jeg.
Godt. Kom ikke for sent til evakueringen. Miller er allerede på vej.
- Modtaget. - Sidste udkald er ved solnedgang.
Du skriver til det sidste?
Hvad mener du?
Jeg er først lige gået i gang.
En gang akademiker, altid akademiker.
Du kender mig for godt.
Det var vist det.
God rejse.
Ja.
Hvordan har du det?
Godt, tror jeg. Blandet.
Også jeg.
Jeg havde troet, at du ville blive hyldet med rosenblade hos Siegel.
Jeg er på vej derover. Men jeg forventer nu ingen rosenblade.
Har du den der ting, jeg ringede om?
- Øh... - Afspilleren?
Nå ja. Du godeste, min hukommelse.
Den er herinde.
- Hvorfor vil du have den? - Hvad?
Hvorfor vil du have afspilleren? Vi er jo på vej herfra.
Der er bare noget, jeg skal undersøge.
Det handler om sagen, ikke?
Jeg troede, den var lukket.
Jeg hørte i nyhederne, at... Hvad var det, han hed?
- Ryan Pavich. - Nå ja.
Jeg hørte, han var lidt af et uhyre.
At han torturerede en masse mennesker.
Nå ja!
Tror du, at de har fanget den forkerte?
Nej, nej. Det var ham.
Hvad så?
Der er et eller andet. Jeg ved ikke hvad.
Synes du, jeg virker besat?
Du har reddet et menneske, og uanset hvad du måtte have af fejl,
er din ihærdighed efter at gøre det rette...
Den er utrolig.
Tak, Henry.
Så du har fortjent rosenblade.
Tak, Henry.
Hvordan kommer du derhen?
Med Ruby.
- Du kører ikke i Corvetten? - Gid jeg gjorde.
- Vil du hente mig på vejen? - Selvfølgelig.
Vi ses snart. Jeg kommer tilbage.
Okay.
- Tak. - Selv tak.
Dette er en prøve.
Jeg siger ofte, at man skal tage sig i agt for det velkendte.
Lad være med at nøjes med det, du kender.
Tillad dig selv at blive overrasket.
Det er vigtigt, for jeg...
...troede i lang tid, at jeg kendte mig selv.
Jeg er typen, der kan lide baseball.
Jeg er typen, der hader tennis og så videre.
Men det gik op for mig, at det begrænsede mig.
Jo mere jeg gør de her ting, jo mere går det op for mig, at jeg ikke anede,
hvad jeg ellers kunne lide eller ikke kunne lide at gøre.
For eksempel...
Jeg så ikke mig selv som hammertypen, indtil jeg fandt ud af, at det var jeg.
Så det, jeg mener, er...
- Nej. - ...at man skal bevare et åbent sind.
Nej. Nej.
Hey! Stop!
Stop!
En overgang var jeg meget...
Hr. Sugar.
- Hvordan går det? - Det går storartet. Tak.
Godt at se dig.
Vi er alle meget taknemmelige for, hvad du har gjort for Olivia.
- Hr. Siegel venter dig. - Tak.
- Lige et øjeblik. - Naturligvis.
- Margit, jeg kondolerer. - Tak, Sugar.
Om end jeg har modtaget mange kondolencer,
og de lader ikke til at hjælpe.
Det forstår jeg godt.
Nå.
Vi kom aldrig rigtigt til bunds i det hele.
I hvad det her egentlig handlede om for dig.
Det har jeg fortalt dig.
Nå ja.
Du var en godhjertet privatdetektiv, der ledte efter en stakkels, lille rig pige.
En pige, som din søn bragte i fare.
Hans egen søster.
Måske ikke bevidst, men hensynsløst.
Og jeg formoder, at du kendte alt til...
Jeg så ham i The Boy in the Corner for noget tid siden.
Han var virkelig god.
Ja.
Han var fantastisk.
Det må man sige.
Igen, det gør mig ondt.
Tak.
- Tak, Carlos. - Ingen årsag.
Jeg håber, det er i orden, at jeg kommer og siger farvel.
Selvfølgelig er det i orden.
Jeg har faktisk et tilbud til dig.
Jeg har en ledig stilling.
Som sikkerhedschef for hele mit firma.
Jaså?
Det er et nemt job.
Du skal jagte internetpirater og køre filmstjerner til afvænningsklinikken.
Og uanset hvad folk som jeg betaler dig,
får du det dobbelte.
Det er meget pænt af dig. Tak, men...
Virkelig?
- Okay. - Åh, undskyld.
Det var...
Ja. Det er sjældent.
Men når det sker, er det virkelig dejligt.
Det er en fed følelse.
Det ville være en underdrivelse at sige, at jeg er dig taknemmelig.
Hun lader til at være en stærk kvinde.
Det er hun også.
Men det bliver en lang proces for dem begge.
Har hun snakket om det?
Om... Nej. Ikke endnu.
Det er forventeligt.
- Med forlov? - Endelig.
Har hun slet intet sagt om, hvad der skete i kælderen?
Som sagt, ikke et ord.
Okay.
Hvorfor spørger du?
Jeg ved det ikke.
Der er et eller andet...
Clifford Carters lig.
Jeg formoder, at det var dig,
der fik det fjernet fra bagsmækken i Olivias bil.
- Tja, det... - Nej, nej, nej.
Sig ikke noget.
Jo mindre politiet er indblandet, jo bedre.
Jeg er enig.
Det var derfor, jeg først ringede 112, til vi havde forladt Pavichs hus.
- Og jeg takker for din diskretion. - Ingen årsag.
Ud over for alt det andet.
Nu kan du slappe af, Sugar.
Du klarede det. Det er forbi.
Næsten.
De her tilhører vist dig.
Jeg genkendte kjolen, Rachel har på.
Det er den samme kjole, som din kone, Lorraine, havde på i The Winds of Change.
Det var dig, der tog de billeder, ikke?
Hvor ved du det fra?
Jeg så kjolen i Lorraines gamle soveværelse,
og det gik op for mig, at billederne var taget der,
så jeg lagde to og to sammen.
Hun var en fri fugl ligesom Lorraine.
Det var hovedårsagen til, at jeg var tiltrukket af hende.
Hun var ulykkelig, og jeg kunne ikke lade være.
Vi gjorde det forbi, da...
- Tja... - Hun blev gravid.
Spørger du, om Olivia er min datter?
Nej. Det kommer ikke mig ved.
Hun er elsket.
Det er det vigtigste.
Storsind og lydhørhed...
...til det sidste.
Farvel, hr. Sugar.
Farvel, Carlos.
- Sugar, har du hørt fra Miller? - Nej, ikke endnu.
Okay. Sig til, hvis du hører noget.
Jeg er på vej mod evakueringsstedet nu.
Okay. Jeg har et par ting mere at ordne.
Og så henter jeg Henry. Vi ses derhenne.
Okay. Vi ses.
En overgang var jeg meget selvkritisk.
Jeg kunne gøre, hvad jeg ville.
Jeg kunne blive bankmand, advokat eller åbne en forpulet yogabiks.
Jeg kunne gøre hvad som helst, og så gør jeg det her.
Nu stiller jeg ikke spørgsmålstegn ved det længere.
Jeg gav mig selv lov til det.
Uanset hvad det her handler om,
gør det frem for alt, at jeg føler, at jeg lever.
- Hej. - Er du nu sikker på det?
Han spiser vanvittige mængder svinekoteletter.
- Ja, vi er helt sikre. - Tak.
Kommer du ikke indenfor og siger farvel?
Nej. Der er folk, der venter på mig.
Jeg har lavet limonade. Du kommer indenfor og siger farvel.
Kom. Dygtig hund.
Jeg drikker omtrent fire liter om dagen.
Jeg bliver en ædru diabetiker.
Jeg er stolt af dig.
Det er jeg også.
Det skal du også være.
- Skål. - Skål.
- Smager det ikke godt? - Virkelig godt.
Så du tager af sted og kommer aldrig tilbage?
Man skal aldrig sige aldrig.
Men... Ja, det bliver en lang tur.
Skal du tilbage til din søster?
Nej, jeg har ikke...
Hun er...
Hun blev taget af nogen for længe siden.
Hvad mener du med "taget?"
Vi ved ikke hvem eller...
Det er ligesom... Det er derfor, jeg laver det, jeg laver.
Sugar...
Det er jeg ked af at høre.
Tak.
Jeg må af sted. Der er folk, der venter på mig.
Ja.
Jeg burde ikke...
Er der noget galt?
Har jeg sagt noget forkert?
Nej.
Hvad er der?
Hold mig i hænderne.
Nu begynder du at gøre mig nervøs.
Du skal ikke være bange.
Hold mig i hænderne.
Kan du klare det?
Jeg har aldrig vist det til et menneske. Det må jeg ikke.
Det er strengt forbudt.
Men jeg er glad for, at jeg gjorde det.
Sugar, de er efter os.
Hvem er de?
- Menneskene, vi fortalte dig om. - Hvad vil de, Ruby?
De vil have os væk, så ingen får noget at vide om vores pagt.
Bare pas på og sørg for at nå frem.
- Ikke? - Jo.
Jeg føler, at jeg lever.
Trangen, når jeg ser en ting og føler, at jeg bare må eje den.
Det betyder alt for mig.
Ja.
Den her del er trættende.
Når de giver op. Bare slå mig ihjel, bla bla bla.
Ingen har sagt, det ville være nemt.
Uden liv, uden kamp, uden modsætninger...
...hvad er pointen så?
Er du ikke enig?
Uden kamp, uden modsætninger...
...hvad er pointen så?
Er du ikke enig?
Hvad vil du gerne tale med hende om?
Om det, der skete. Om hun har set noget.
Jeg tror ikke, hun er parat til at tale, Sugar.
Jeg ved det godt, og jeg bryder mig ikke om at spørge, men...
Jeg tror, der kan være mere på spil, end vi troede.
Spørg ham.
Han er hendes far.
Jeg ved ikke, hvem jeg ellers...
Hun er...
Hun er den eneste overlevende.
Takket være dig.
Du må gerne spørge hende.
Hvad hun vil sige, er op til hende.
Naturligvis.
- Hej. - Hej.
Må jeg sætte mig her?
Ja, sid ned.
Tak.
Jeg hedder John.
Jeg ved godt, hvem du er.
Min far sagde, du gerne ville spørge mig om noget.
Ja. Jeg ved godt, du har været meget igennem.
Spørg bare.
Han var ikke alene i kælderen, vel?
Nej.
Nej, der var ham og en anden.
Må jeg vise dig et foto?
Ja.
Var det ham?
PAVICH SENATET
Det ved jeg ikke. Måske.
Jeg ved det ikke. Jeg ved det ikke.
Du er ikke sikker?
Nej. Jeg...
De lyste mig hele tiden i ansigtet.
Så jeg kunne ikke se, hvem det var.
Jeg hørte ham aldrig tale.
Men du er helt sikker på, at der var en anden?
- Ja. - Hvordan kan du være sikker?
Jeg...
Jeg kunne høre ham skrive.
- Skrive? - Ja.
Men han sagde aldrig noget?
Ikke et ord.
- Han tog bare noter? - Ja.
Okay.
Jeg håber, det kan være til hjælp.
- Jeg ved ikke... - Det kan det.
I høj grad.
Tak.
Hvis der er andet...
Nej. Bare...
Jeg håber, du får et vidunderligt liv, Olivia.
- Farvel. - Farvel.
Det gør frem for alt, at jeg føler, at jeg lever.
Trangen, når jeg ser en ting og føler, at jeg bare må eje den.
For mig...
Trangen, når jeg ser en ting...
Jeg så bare den her ting.
...og føler, at jeg bare må eje den.
Og jeg følte, at jeg bare måtte eje den.
Det betyder alt for mig.
Det er så mærkeligt.
Er du ikke enig?
Ikke det.
Bare pas på dig selv.
- Nu ved du det. - Henry.
Da du begyndte at lytte, var det kun et spørgsmål om tid.
Du sad der og så på?
Observer og afgiv rapport om alle aspekter.
Du sad der uden at gøre noget.
Nej, jeg sad der og blev klogere.
Jeg ved godt, du synes, det lyder koldt, men hvordan skal vi ellers blive klogere?
Hvor er du nu?
Det siger jeg ikke.
Ruby venter på os ved evakueringsstedet.
Du ved godt, jeg ikke tager med.
- Du kan ikke blive her. - Hvem siger det?
De leder efter os nu.
Det har jeg hørt.
Men det er risikoen værd.
Det her sted med rodet, forvirringen, vreden, mørket.
Der er også andet ved det her sted.
Der er meget andet end det.
Jeg hører til her.
Det passer ikke.
Det gør du også.
Du ved godt, at du også hører til her.
- Hvad skal det betyde? - John, altså...
Jeg må af sted.
Vent, Henry.
Jeg har lagt rosenblade ud til dig.
Henry?
Henry...
Djen.
Henry tog Djen.
Er hun i live?
Er hun her?
Observer og afgiv rapport.
Så vi ikke begår deres fejl.
Og se nu Henry, fanget i en voldsspiral.
Hvad med mig?
Er jeg anderledes?
Jeg kan godt lide at være her.
Hvor jeg kan føle, lide, smage, røre, drømme, elske, hade.
Er jeg blevet mere menneskelig?
Ligesom Henry?
Jeg har travlt.
Jeg skal finde ham.
Hvad laver du?
Alexandra.
Har du ikke nogen badebukser?
Jo. Jeg har dem bare ikke med.
Jeg ville ikke gå længere ud, hvis jeg var dig.
Der er hajer.
Okay. Tak.
Jeg skal finde Henry Thorpe.
Uanset hvor længe det tager, skal jeg finde ham.
Vi kendte godt til Pavich.
Det var Henrys idé.
Men jeg gik med til det.
Det gjorde vi alle. For missionens skyld.
- Djen anede jeg ikke noget om. Jeg... - Det ved jeg godt.
Det ved jeg godt.
Suge, har du det godt?
Ja.
Har du?
Hvad med din hånd? Og stemmerne?
Ingen stemme.
Er du sikker?
Det er sidste tur hjem.
Ja.
Bortset fra Thorpe er alle taget af sted.
Det ved jeg.
Sugar, det er kun en kjole.
Måske.
Hun er formentlig allerede død.
Sikkert.
Men Henry er i live, og han er her, og det er os, der har bragt ham her.
Nu leder han efter mennesker som ham selv, som han kan lære af,
og som han kan undervise.
Og han havde på mange måder ret med hensyn til at være her.
På mange måder havde han ret.
Jeg elsker mit hjem.
Jeg kommer til at savne mit hjem.
Og jeg kommer til at savne dig, Ruby.
Det gør jeg.
Og alle de andre. Men...
Det her sted...
De her mennesker...
Trods alle deres fejl kan jeg godt lide dem.
Jeg er ligesom dem.
God tur.
Manner.
En filmslutning er mærkelig.
Man ved, den kommer...
SLUT
Man har tilbragt al den tid med at grine og græde,
og alligevel overraskes man, når rulleteksterne kommer på.
Men før eller siden,
når lyset bliver tændt, tager man jakken på,
og det er tid til at tage hjem.
Tekster af Simon Boertmann Brüel