Trys žodžiai.
Tai geriausia dalis.
Telefono skambutis, kad praneščiau...
jog šis košmaras baigėsi.
- Gerai. Viskas gerai. - Eik velniop.
Viskas gerai. Nagi.
Trys žodžiai: aš ją radau.
Aš laikau. Apsikabink.
Nagi.
Viskas baigiasi.
Draugai tave vadina Džonu ar Džeku?
Dažniausiai Džonu.
Seni draugai vadina mane Džonu.
Pažįstami - Skočiu.
Vadinsiu jus ponu Fergiusonu.
Vajė, man tai nepatinka. Ne.
Po to, kas šiandien nutiko,
manyčiau, galėtumėt mane vadinti Skočiu.
Gal net Džonu.
Klausau?
Ką?
Tuojau būsiu.
Mano mergyte.
Viskas gerai.
Gerai.
Viskas gerai.
Gerai.
Viskas gerai.
Pabaigos yra keistas dalykas.
Žinai, kad ji ateis,
ir tada viskas baigsis.
Džiaugiuosi, kad ši byla baigta.
Na, dar ne visai.
Žinau.
Elgiuosi kaip apsėstas, bet tokie jau tie privatūs detektyvai.
Jie eina iki galo.
Reikia paskubėti.
Aš grįšiu.
Mums visiems reikia paskubėt.
Velnias.
Vairuotojo pažymėjimas ir automobilio dokumentai.
Tuojau.
Viršijau greitį?
Nežymiai, bet ne dėl to jus sustabdžiau.
Užpakalinis sparnas tabaluoja.
Tikrai?
Paprašysiu jūsų sustoti artimiausioje vietoje
ir pasirūpinti juo, pone Mileri.
Jei jis nukris važiuojant...
Ne. Taip, žinoma. Ačiū.
Taip, turbūt kliudžiau...
Automobilis 33. Negyvas žmogus „Tesloje“.
Prie 118 greitkelio nušautas vyras.
- Labas. - Ką čia darai?
Labas rytas. Ir man malonu tave matyti.
Atsiprašau. Labas rytas.
Viskas gerai?
Taip. Tik Henris spyriojasi.
- Taip, jis jau toks. - Taip.
Neturėjom progos...
Iš tikrųjų džiaugiuosi, kad ją radai.
Tikrai?
Taip, žinoma.
Manai, man tai patiko?
Žinai, aš nežinau, ką apie tave galvoti, Rube. Tikrai.
Na, žinai, jie turbūt mūsų ieško todėl, kad tu demaskavai Pavičių.
Dabar mums visiems tenka išvykti.
Klausyk, tu padarei tai, ką, tavo manymu, turėjai padaryti, tad...
Teisingai.
Gerai. Mums reikia išvykti dar šiandien.
Žinau.
Gerai. Tik nevėluok į evakuacijos vietą. Mileris jau važiuoja.
- Supratau. - Paskutinis reisas vakare.
Vis rašai?
Ką nori tuo pasakyt?
Aš tik pradėjau.
Dėstytojas amžinai.
Per gerai mane pažįsti.
Tai ir viskas, ką?
Gero kelio.
Taip.
Kaip jautiesi?
Gerai, manau. Prieštaringai.
Taip, ir aš.
Galvojau, kad būsi pas Sigelius, kur tau nuklos kelią rožių žiedlapiais.
Dabar ten važiuosiu. Nors rožių žiedlapių nesitikiu.
Atnešei tą daiktą, kurio prašiau?
- Tą... - Grotuvą.
Taip. Dieve, atminties visai neturiu.
Taip, jis ten.
O kam tau jo reikia?
Kam tau reikia to grotuvo? Juk išvykstam iš čia.
Noriu kai ką patikrinti.
Tai susiję su ta byla?
Maniau, kad ji baigta.
Per žinias girdėjau, kad tas... Atsiprašau, kuo jis vardu?
- Rajanas Pavičius. - Teisingai.
Girdėjau, jis tikras monstras.
Nukankino dešimtis žmonių.
Pala, tu manai, kad suėmė ne tą žmogų?
Ne. Tai buvo jis.
Tada kas?
Kažkas. Nežinau.
Manai, elgiuosi kaip apsėstas?
Manau, kad tu išgelbėjai gyvybę, kad ir ką apie tave besakytų,
tavo atkaklumas daryti gera...
Yra neįtikėtinas.
Ačiū, Henri.
Tu nusipelnei rožių žiedlapių.
Ačiū, Henri.
Na, kaip tu ten nuvažiuosi?
Su Rube.
- Nepasiimsi „Corvette“? - Norėčiau.
- Paimsi mane? - Žinoma.
Dar pasimatysim. Netrukus grįšiu.
Gerai.
- Ačiū. - Nėr už ką.
Viens, du, trys.
Kaip aš mėgstu sakyti - atsargiai vertink tai, kas tau žinoma.
Nesitenkink tuo, ką žinai.
Leisk save nustebinti.
Tai yra labai svarbu, nes aš, pavyzdžiui,
ilgą laiką galvojau, kad pažįstu save.
Na, man patinka beisbolas.
Negaliu pakęst teniso ir taip toliau, ir taip toliau.
Bet supratau, kad tas savęs pažinojimas yra ribotas.
Ir kuo toliau, tuo geriau suvokiu, kad neturėjau jokio supratimo
apie kitus dalykus, kurie man galėtų patikti ar nepatikti.
Pavyzdžiui... Niekada nemaniau,
kad man patiktų darbuotis plaktuku, kol pagaliau išaiškėjo, kad patinka.
Taigi, taip. Noriu pasakyt...
- Ne. - ...nereikia turėt išankstinių nuostatų.
Ne. Prašau.
Nutilk!
Kurį laiką aš...
Pone Šugeri.
- Kaip sekas? - Puikiai. Ačiū.
Malonu jus matyti.
Mes visi jums labai dėkingi už tai, ką padarėte dėl Olivijos.
- Ponas Sigelis jūsų laukia. - Ačiū.
- Minutėlę. - Žinoma.
- Margita, užuojauta. - Ačiū, Šugeri.
Nors sulaukiau daugybės užuojautų,
jos kažkodėl nė kiek nepadeda.
Suprantu.
Na.
Taip iki galo ir neišsiaiškinom, tiesa?
Kodėl tau iš tikrųjų taip rūpėjo.
Aš tau pasakiau, kodėl man rūpėjo.
Taip.
Geraširdis privatus detektyvas, ieškantis vargšės turtingos merginos.
Merginos, kuriai tavo sūnus sukėlė pavojų.
Savo seseriai.
Na, gal ir netyčia, bet per neatsargumą.
Manau, kad tu viską žinojai apie...
Žinai, neseniai jį mačiau filme „Berniukas kampe“.
Jis puikiai suvaidino.
Taip.
Taip, tiesiog nepriekaištingai.
Pritariu.
Užuojauta dar kartą.
Ačiū.
- Ačiū, Karlosai. - Nėra už ką.
Tikiuosi, nesupyksi. Tik atėjau atsisveikinti.
Žinoma, kad nepykstu.
Iš tikrųjų tai turiu tau pasiūlymą.
Noriu pasiūlyt tau darbą.
Būti mano kompanijos apsaugos vadovu.
Tu rimtai?
Tai labai lengvas darbas.
Ieškoti internetinių piratų, nuvežt į reabilitaciją kino žvaigždes.
Esu pasiryžęs mokėti tau dvigubai,
nei dabar tau moka.
Labai dosnus pasiūlymas. Ačiū, bet...
Tikrai?
- Ką gi. - Atsiprašau.
Tai buvo...
Taip. Retai pasitaiko.
Bet kai jau tai nutinka, būna tikrai smagu.
Labai geras jausmas.
Nežinau, kokiais žodžiais tau atsidėkoti.
Regis, ji stipri moteris.
Taip, ji tokia.
Bet jiedviem teks nueiti ilgą kelią.
Ar ji pasakojo apie tai?
Apie... Ne. Dar ne.
Ne, to buvo galima tikėtis.
- Galiu prisėsti? - Prašau.
Ji nepratarė nė žodžio apie tai, kas nutiko tame rūsyje?
Kaip ir sakiau. Nė žodžio.
Aišku.
Kodėl klausi?
Nežinau.
Nežinau. Kažkas...
Klifordo Karterio kūnas.
Darysiu prielaidą,
kad tu pasirūpinai tuo, jog jis dingtų iš Olivijos mašinos bagažinės.
- Na, tai... - Nereikia. Prašau. Ne.
Nieko nesakyk.
Reikalas tas, kad kuo mažiau policija žino, tuo geriau.
Sutinku.
Todėl ir paskambinau 911 tik tada, kai išėjome iš Pavičiaus namų.
- Ačiū už diskretiškumą. - Nėra už ką.
Greta viso kito.
Dabar gali atsipalaiduoti, Šugeri.
Tau pavyko. Viskas baigta.
Beveik.
Manau, jos priklauso tau.
Atpažinau suknelę, kurią vilki Reičelė.
Ta pati suknelė, kurią tavo žmona Lorein vilkėjo „Permainų vėjuose.“
Tu darei tas nuotraukas, tiesa?
Kodėl taip pagalvojai?
Na, pamačiau suknelę senajame Lorein miegamajame,
supratau, kad ten buvo darytos nuotraukos,
ir padariau išvadą.
Ji buvo su polėkiu ir tuo labai panaši į Lorein.
Tai mus iš esmės ir suartino.
Ji buvo nelaiminga, aš negalėjau jai atsispirti.
Mes nutraukėme ryšius...
- na, kai ji... - Kai ji pastojo.
Nori paklaust, ar Olivija - mano dukra?
Ne, pone. Tai ne mano reikalas.
Ji mylima.
O tai yra svarbiausia.
Mandagumas ir jautrumas...
iki pabaigos.
Viso gero, pone Šugeri.
Viso gero, Karlosai.
- Šugeri, Mileris tau neskambino? - Ne, dar neskambino.
Aišku. Kai ką nors sužinosi, pranešk, gerai?
Važiuoju į evakuacijos vietą.
Gerai. Dar stabtelėsiu keliose vietose.
Tada paimsiu Henrį. Susitiksime ten.
Gerai. Iki greito.
Kurį laiką aš blaškiausi.
Galėjau daryt viską, ką norėjau.
Tapti bankininku ar teisininku. Atidaryti jogos studiją, bliamba.
Galėjau daryti bet ką, bet darau tai.
Daugiau nekeliu sau klausimų.
Palikau save ramybėje.
Kas ką besakytų, tai, ką aš darau,
visų pirma suteikia man jausmą, kad gyvenu.
- Sveikutis. - Gerai pagalvojai?
Jis gali sukirst tiek kiaulienos pjausnių, kiek pats sveria.
- Gerai pagalvojau. Taip, tikrai. - Ačiū.
Užeisi atsisveikinti?
Ne. Manęs laukia.
Ne, aš pagaminau limonado. Užeik atsisveikinti.
Eime. Gerutis.
Dabar geriu limonadą litrais.
Tapsiu blaivininke diabetike.
Na, aš didžiuojuos tavim.
Ir aš savim.
Yra kuo didžiuotis.
Į sveikatą.
- Skanu, ar ne? Taip. - Labai skanu.
Taigi, išvyksti su visam?
Na, niekada nesakyk niekada.
Bet... Taip, tai bus ilga kelionė.
Važiuoji aplankyti sesers?
Ne, aš...
Ji...
Ji buvo pagrobta prieš daug metų.
Ką? Ne. Ką reiškia „pagrobta“?
Taip ir neišsiaiškinom, kas ar...
Galima sakyt, todėl aš dirbu šį darbą.
Šugeri.
Užjaučiu tave.
Ačiū.
Jau eisiu. Manęs laukia.
Taip.
Neturėčiau...
Viskas gerai?
Ką nors ne taip pasakiau?
Ne.
Tada kas?
Paimk mane už rankų.
Imi mane gąsdinti.
Gerai, nebijok.
Paimk mane už rankų.
Viskas gerai?
Aš niekada nerodžiau savo jausmų. Neturėčiau to daryti.
Tai griežtai prieštarauja taisyklėms.
Bet džiaugiuosi, kad tai padariau.
Šugeri, jie mus medžioja.
Kas tie jie?
- Žmonės, apie kuriuos tau pasakojom. - Ko jie nori, Rube?
Kad mūsų neliktų ir kad niekas nesužinotų apie mūsų sutartį.
Būk atsargus ir važiuok čia.
- Gerai? - Gerai.
Suteikia man jausmą, kad gyvenu.
Tas troškimas pamačius daiktą, aš tiesiog jaučiu, kad man jo reikia.
Man tai yra svarbiausia.
Taip.
Šita dalis mane nervina.
Tai, kad žmonės pasiduoda. Greičiau nužudyk mane.
Juk niekas nežadėjo, kad bus lengva.
Be gyvenimo, be kovos, be prieštaravimų...
koks tikslas?
Nesutinki?
Be kovos, be prieštaravimų...
koks tikslas?
Nesutinki?
Apie ką nori su ja pasikalbėti?
Apie tai, kas nutiko. Ką ji galėjo pamatyti.
Nemanau, kad ji pasirengus apie tai kalbėti, Šugeri.
Suprantu ir tikrai nenorėčiau jos spausti, bet...
Manau, kad dar ne viską sužinojom.
Prašyk jo.
Jis - jos tėvas.
Nežinau, kas dar...
Na, ji...
Ji vienintelė išgyveno.
Tavo dėka.
Gali klausti.
Jai spręsti, ką tau sakyti.
Taip, žinoma.
- Sveika. - Labas.
Galiu prisėsti?
Taip, žinoma. Sėskis.
Ačiū.
Aš Džonas.
Žinau, kas tu.
Tėtis sakė, kad nori kažko manęs paklausti.
Taip. Žinau, ką tau teko patirti.
Klausk jau.
Rūsyje jis buvo ne vienas, tiesa?
Taip.
Taip, ten buvo jis ir dar kažkas.
Galiu parodyt tau nuotrauką?
Taip.
Ar tai buvo jis?
PAVIČIUS JAV SENATAS
Nežinau. Galbūt.
Nežinau.
Nesi tikra?
Ne. Aš...
Jie buvo nukreipę šviesą man į akis.
Tad aš nelabai ką mačiau.
Niekada negirdėjau jo kalbant.
Bet tikrai žinai, kad ten buvo dar kažkas?
- Taip. - Kodėl?
Aš...
Girdėjau jį rašant.
- Rašant? - Taip.
Bet jis nekalbėjo?
Nepratarė nė žodžio.
- Tik užsirašinėjo? - Taip.
Aišku.
Tikiuosi, tai padėjo.
- Nežinau. - Taip, padėjo.
Labai.
Ačiū.
Jei dar nori ko nors paklausti...
Ne. Tik...
Linkiu tau sėkmės gyvenime, Olivija.
Viso.
Visų pirma, tai sukelia man jausmą, kad gyvenu.
Tas troškimas pamačius daiktą, aš tiesiog jaučiu, kad man jo reikia.
Man tai...
Tas troškimas pamačius daiktą...
Žiūrėjau į tą daiktą.
...ir tiesiog jaučiu, kad man jo reikia.
Ir tiesiog jutau, kad man jo reikia.
Man tai yra svarbiausia.
Keista.
Nesutinki?
Nieko.
Prašau, būk atsargus.
- Dabar jau žinai. - Henri.
Kai pradėsi klausytis, supratau, kad tai tik laiko klausimas.
Sėdėjai ten ir žiūrėjai?
Viską stebėti ir pranešti.
Sėdėjai ten ir nieko nedarei.
Ne, sėdėjau ir mokiausi.
Žinau, tai skamba beširdiškai, bet kaip kitaip mes išmoksime?
Kur tu?
Nesakysiu.
Rubė mūsų laukia evakuacijos vietoje.
Juk žinai, kad aš lieku.
- Tu negali likti. - Kas taip sakė?
Jie visur mūsų ieško.
Girdėjau.
Bet aš surizikuosiu.
Supranti, ši vieta - maišatis, painiava, pyktis, tamsa.
Ne vien tai.
Čia visko daug daugiau.
Mano vieta čia.
Tu klysti.
Tavo taip pat.
Tu žinai, kad tavo vieta yra čia.
- Ką nori tuo pasakyti? - Džonai.
Man jau metas.
Henri, palauk.
Pribarsčiau tau rožių žiedlapių.
Henri?
Džen.
Tai Henris pagrobė Džen.
Ji gyva?
Ji čia?
Stebėk ir pranešk.
Pasirūpink, kad jų klaidos nevirstų mūsiškėmis.
Henris pateko į smurto pinkles.
O kaip aš?
Kuo aš skiriuosi?
Man čia patinka.
Tai, kaip jaučiu, skaudinu, patiriu, liečiu, sapnuoju, myliu, nekenčiu.
Ar aš tapau tokiu, kaip tie žmonės?
Kaip Henris?
Reikia paskubėti.
Turiu jį surasti.
Ką čia darai?
Aleksandra.
Neturi maudymosi kelnaičių?
Ne, turiu. Tik nepasiėmiau.
Na, tavo vietoje toliau neičiau.
Ten yra ryklių.
Gerai. Ačiū.
Aš surasiu Henrį Torpą.
Kad ir kiek ilgai jo ieškosiu, vis viena jį surasiu.
Mes žinojom apie Pavičių.
Tai buvo Henrio idėja.
Ir aš jai pritariau.
Visi sutikome misijos labui.
- Apie Džen aš nieko nežinojau. Aš... - Žinau.
Žinau.
Šugai, tau viskas gerai?
Taip.
Tikrai?
Tavo ranka? Zvimbimas?
Jokio zvimbimo.
Esi tikras?
Tai paskutinis reisas namo.
Taip.
Visi išvyko, išskyrus Torpą.
Žinau.
Šugeri, tai tik suknelė.
Galbūt.
Labiausiai tikėtina, kad ji negyva.
Turbūt.
Bet Henris gyvas, jis čia, ir mes jį čia atsivežėme.
Dabar jis ieško panašių į save žmonių, iš kurių galėtų pasimokyti,
kuriuos galėtų pamokyti.
Be to, dėl buvimo čia, jis daugeliu atvejų buvo teisus.
Daugeliu atvejų buvo teisus.
Aš myliu savo namus.
Aš pasiilgsiu savo namų.
Ir pasiilgsiu tavęs, Rube.
Tikrai.
Ir visų kitų. Bet...
ši vieta...
šie žmonės,
gerai tai ar blogai, man jie patinka.
Aš panašus į juos.
Saugios kelionės.
Žmogau.
Filmo pabaiga yra keistas dalykas.
Žinai, kad ji artinasi...
PABAIGA
Ir vis viena juokiesi, verki.
Nustembi, kai ima bėgti titrai.
Bet anksčiau ar vėliau,
kai įsižiebia šviesos, užsimeti švarką
ir trauki namo.
Išvertė Laima Banionienė