Trīs vārdi.
Tā ir labākā daļa.
Telefona zvans, kurā paziņoju...
murgs ir beidzies.
- Labi. Ir labi. - Ej ellē!
Ir labi. Nāc!
Trīs vārdi: es viņu atradu.
Es tevi turu. Apķeries man apkārt!
Nāc!
Viss beidzas.
- Vai draugi tevi sauc par Džonu vai Džeku? - Parasti par Džonu.
Senie draugi sauc mani par Džonu.
Paziņas - par Skotiju.
Es tevi saukšu par Fērgusona kungu.
Vai die! Tas man nepatiktu. Nu nē!
Un pēc tā, kas šodien notika, domāju - tu varētu saukt mani par Skotiju.
Varbūt pat par Džonu.
Hallo!
Ko?
Tūlīt būšu.
Manu meitēn!
Viss kārtībā.
Labi.
Ir labi.
Labi.
Ir labi.
Ar beigām ir dīvaini.
Ir skaidrs, ka tās būs, un tomēr -
viss beidzas.
Man prieks, ka šī lieta ir galā.
Nu, ne gluži.
Es zinu.
Uzvedos kā apsēsts, bet privātdetektīvi tā dara.
Pārbauda visu līdz pēdējam.
Man jāsteidzas.
Es atgriezīšos.
Mums visiem.
Velns!
Tiesības un reģistrācijas apliecību!
Jā.
Vai braucu par ātru?
105 vietā - 110, bet ne tāpēc jūs apturēju.
Aizmugurē spārns nokarājas.
Tiešām?
Lūgšu jūs nākamajā stāvvietā apstāties
un to pārbaudīt, Milera kungs.
Ja tas nokritīs uz ceļa...
Nē. Jā, protams. Paldies.
Jā, droši vien esmu uzskrējis...
33. mašīna. Te ir iespējams 1-54, Tesla.
Sašauts vīrietis uz 118. šosejas.
- Sveika! - Ko tu te dari?
Labrīt! Man arī prieks tevi redzēt.
Atvaino! Labrīt!
Viss kārtībā?
Jā. Tikai Henrijs ir ietiepies.
- Jā, tā viņš mēdz darīt. - Jā.
Mums nav... Mums nav bijusi izdevība...
Man prieks, ka viņu atradi.
Tiešām?
Jā, protams.
Vai domā, ka man tas patika?
Es nezinu, ko par tevi domāt, Rūbij. Tiešām nezinu.
Viņi droši vien mūs meklē, jo tu atmaskoji Paviču.
Un nu mums visiem jādodas.
Klau, tu darīji to, kas, tavuprāt, bija jādara, tāpēc...
Pareizi.
Labi. Mums jāpazūd no šejienes šodien.
Es zinu.
Labi. Tikai nenokavē evakuāciju! Milers jau brauc šurp.
- Sapratu. - Pēdējā iespēja - saulrietā.
Raksti līdz pašām beigām, ko?
Ko tu gribi teikt?
Es tikai tagad sāku.
Īsts zinātnieks.
Tu mani pazīsti.
Nu, laikam jau viss, ja?
Bon voyage.
Jā.
Kā jūties tu?
Laikam labi. Divējādi.
Jā, es arī.
Domāju, ka būsi pie Sīgeliem, kur tevi apbērs ar rožu ziedlapām.
Tūlīt braukšu turp. Rožu ziedlapas es gan negaidu.
Vai dabūji to, par ko tev zvanīju?
Atskaņotāju.
Pareizi. Ak, mana galva!
Jā, tas ir iekšā.
Kāpēc tev vispār to vajag?
To atskaņotāju. Kāpēc tev to vajag? Mēs braucam prom.
Es kaut ko gribu pārbaudīt.
Tas saistīts ar to lietu, ja?
Domāju, ka tā ir galā.
Ziņās dzirdēju, ka... Atvaino, kā viņu sauca?
- Raiens Pavičs. - Jā.
Viņš esot bijis briesmonis.
Spīdzinājis desmitiem cilvēku.
A-ha!
Pag, vai domā, ka viņš nav īstais?
Nē. Tas bija viņš.
Kas tad?
Kaut kas. Es nezinu.
Vai domā - esmu kā apsēsts?
Domāju, ka tu izglābi dzīvību un, lai kādi būtu tavi trūkumi,
tava neatlaidība darīt labu ir...
Tā ir vienreizīga.
Paldies, Henrij.
Tāpēc rožu ziedlapas esi pelnījis.
Paldies, Henrij.
Nu, kā tu brauksi?
Ar Rūbiju.
- Korveti līdzi neņemsi? - Kaut varētu!
- Vai atbrauksi man pakaļ? - Protams.
Drīz tiksimies. Es atgriezīšos.
Labi.
- Paldies. - Nav, par ko.
Pārbaude.
Viens, ko man patīk teikt: uzmanīgi ar pazīstamo!
Neapmierinies ar to, ko zini.
Un ļaujies pārsteigumiem!
Tas ir svarīgi, jo es...
ilgu laiku domāju, ka sevi pazīstu.
Esmu tāds, kam patīk beisbols.
Esmu tāds, kam nepatīk teniss, un tā tālāk un tā joprojām.
Bet aptvēru, ka tas ierobežo.
Jo vairāk es šo daru, jo vairāk aptveru, ka nemaz nezināju
par visu pārējo, kas man varētu patikt vai nepatikt.
Piemēram...
Nezināju, ka man patīk darboties ar āmuru, līdz sapratu, ka patīk.
Tāpēc... jā. Zini...
- Nē. - ...jābūt atvērtam.
Nē. Lūdzu!
Ei! Beidz!
Beidz!
Kādu laiku es pret sevi...
Šugara kungs!
- Kā klājas? - Labi. Paldies.
Prieks jūs redzēt.
Esam pateicīgi par to, ko izdarījāt Olīvijas labā.
- Sīgela kungs jūs gaida. - Paldies.
- Acumirkli! - Protams.
- Margita! Izsaku līdzjūtību. - Paldies, Šugar!
Lai gan esmu saņēmusi daudz līdzjūtības apliecinājumu,
bet kaut kā tie nemaz nepalīdz.
Es saprotu.
Nu...
Mēs tā arī līdz galam nenoskaidrojām, vai ne?
Ko tas viss nozīmēja jums.
Es pateicu, ko tas nozīmēja man.
Nuja.
Vienkārši labsirdīgs privātdetektīvs meklē nabaga bagāto meitenīti.
Meiteni, kuru jūsu dēls pakļāva briesmām.
Savu paša māsu.
Varbūt ne tīši, bet vieglprātīgi.
Un pieņemu, ka jūs zinājāt visu par...
Ziniet, es viņu redzēju filmā Zēns kaktā pirms kāda laika.
Viņš bija... Viņš tiešām bija labs.
Jā.
Jā, viņš bija spožs.
Es piekrītu.
Vēlreiz - man žēl.
Paldies.
- Paldies, Karlos. - Nav, par ko.
Ceru - neiebilstat. Tikai gribēju atvadīties.
Nē, protams, neiebilstu.
Patiesībā man jums ir piedāvājums.
Man ir vakance.
Visa mana uzņēmuma Drošības daļas vadītājs.
Patiešām?
Tas ir viegls darbs.
Jādzenā rokā interneta pirāti, jāved kinozvaigznes uz rehabilitāciju.
Un, lai vai cik tādi kā es jums maksātu,
es maksāšu divtik.
Ļoti dāsni. Paldies, bet...
Tiešām?
- Nu labi. - Atvaino!
Tas bija...
Jā. Tādi ir reti.
Bet, kad gadās, tas ir ļoti jauki.
Forša sajūta.
Teikt, ka esmu jums pateicīgs, būtu nepateikt neko.
Šķiet - viņa ir stipra sieviete.
Jā, ir gan.
Bet viņiem vienam pie otra ejams vēl tāls ceļš.
Vai viņa par to ir runājusi?
Par... Nē. Vēl ne.
Nē. Tā var būt.
- Drīkstu? - Lūdzu.
Vai viņa nav teikusi ne vārda par to, kas notika tajā pagrabā?
Kā jau teicu. Ne vārda.
Skaidrs.
Kāpēc jautājat?
Nezinu.
Nezinu. Kaut kas...
Kliforda Kārtera līķis.
Pieņemšu, ka tas bijāt jūs,
kas nokārtoja, lai tas pazūd no Olīvijas mašīnas bagāžnieka.
- Nu, tas ir... - Nē. Lūdzu! Nē.
Neko nesakiet!
Galvenais - jo mazāk tiek iejaukta policija, jo labāk.
Piekrītu.
Tāpēc uz 911 zvanīju tikai tad, kad bijām no Paviča mājas prom.
- Un es pateicos par jūsu diskrētumu. - Nav, par ko.
Nerunājot par visu pārējo.
Nu varat atpūsties, Šugar.
Jūs to paveicāt. Tas ir galā.
Gandrīz.
Domāju - šīs pieder jums.
Es atpazinu kleitu, kas Reičelai mugurā.
Tā pati, kas bija mugurā jūsu sievai Loreinai Pārmaiņu vējos.
Šīs fotogrāfijas uzņēmāt jūs, vai ne?
Kā jūs to zināt?
Es ieraudzīju šo kleitu bijušajā Loreinas guļamistabā
un sapratu, ka šīs bildes uzņemtas tur.
Izdarīju secinājumus.
Viņa bija brīvs gars - līdzīgi kā Loreina.
Tieši tas būtībā mani pie viņas piesaistīja.
Viņa bija nelaimīga, un es nespēju atturēties.
Mēs to pārtraucām, kad...
- nu... - Viņa palika stāvoklī.
Vai jautājat, vai Olīvija ir mana meita?
Nē, kungs. Tā nav mana darīšana.
Viņu mīl.
Svarīgi ir tikai tas.
Labvēlība un smalkjūtība...
līdz galam.
Visu labu, Šugara kungs!
Visu labu, Karlos!
- Šugar, vai ko zini par Mileru? - Nē, viņš vēl nav sazinājies.
Labi. Paziņo man, ja ko uzzināsi, ja?
Es braucu uz evakuāciju.
Labi. Man vēl pāris vietās jāpiestāj.
Tad savākšu Henriju. Tiksimies tur.
Labi. Uz tikšanos!
Kādu laiku es pret sevi biju bargs.
Es varētu darīt jebko.
Būt baņķieris, advokāts. Varētu atvērt pat jogas veikalu.
Varētu darīt jebko, bet daru šo.
Par to es vairs galvu nelauzu.
Ļāvu sev vaļu.
Lai vai kas tas ir, ko daru,
tas vairāk nekā jebkas ļauj man justies dzīvam.
- Čau! - Vai esi pārliecināta?
Viņš karbonādēs apēd tik, cik pats sver.
- Esam ļoti pārliecināti. Jā, kā tad. - Paldies.
Vai ienāksi atvadīties?
Nē. Mani gaida.
Nē, es pagatavoju limonādi. Tu ienāksi atvadīties.
Nāc iekšā! Labs puika.
Tagad izdzeru vairāk nekā trīs litrus dienā.
Būšu skaidrā, bet diabētiķe.
Es ar tevi lepojos.
Es arī.
Pamatoti.
- Priekā! - Priekā!
- Vai nav laba? Jā. - Ļoti laba.
Tātad tu aizbrauc un nekad neatgriezīsies?
Nu, nekad nesaki "nekad", bet... Jā, tas būs tāls ceļš.
Brauc atpakaļ pie māsas?
Nē, es ne...
Viņa ir...
Viņu kāds aizveda. Pirms ilga laika.
Ko? Nē. Kā tas ir "aizveda"?
Mēs neuzzinājām, kas vai...
Savā ziņā... Savā ziņā tieši tāpēc es daru to, ko daru.
Šugar!
Man žēl.
Paldies.
Man jāiet. Mani gaida.
Jā.
Man nevajadzētu...
Viss kārtībā?
Vai kaut ko pateicu ne tā?
Nē.
Kas ir?
Saņem manas rokas!
Tā. Tu sāc mani biedēt.
Nebaidies!
Saņem manas rokas!
Tev viss labi?
Es nekad cilvēkam neesmu atklājies. Es to nedrīkstu.
Tas ir stingri aizliegts.
Bet man prieks, ka to izdarīju.
Šugar, viņi mūs vajā.
Kas viņi ir?
- Tie cilvēki, par kuriem tev stāstījām. - Ko viņi grib, Rūbij?
Grib, lai pazūdam un neviens nekad neuzzina par mūsu vienošanos.
Uzmanies un brauc šurp!
- Labi? - Jā.
...ļauj man justies dzīvam.
Šī vēlme uz kaut ko skatīties un sajust: man to vienkārši vajag.
Man... tā ir pilnība.
Jā.
Šī daļa mani nogurdina.
Padošanās. "Vienkārši nogalini mani, nogalini!" - un tā tālāk.
Neviens neteica, ka būs viegli.
Bez dzīves, bez cīņas, bez pretrunām...
kāda jēga?
Nepiekrīti?
Bez cīņas, bez pretrunām...
kāda jēga?
Nepiekrīti?
Par ko jūs gribat ar viņu runāt?
Par to, kas notika. Ko viņa varētu būt redzējusi.
Diez vai viņa ir gatava runāt, Šugar.
Zinu, un man neērti lūgt. Tiešām. Bet...
Domāju - tur varētu būt kas vairāk, nekā domājām.
Prasi viņam!
Viņš ir viņas tēvs.
Nezinu, kam vēl...
Ziniet, viņa... Viņa ir vienīgā, kas izdzīvojusi.
Pateicoties tev.
Vari jautāt.
Ko viņa atbildēs, to atbildēs.
Jā, protams.
- Sveika! - Čau!
Vai neiebilsti, ka piesēdīšu?
Jā, nē. Sēdies!
Paldies.
Mani sauc Džons.
Es zinu, kas tu esi.
Mans tētis teica - tu gribot ko pajautāt.
Jā. Zinu, ka tu daudz esi pārcietusi.
Jautā!
Viņš pagrabā nebija viens, vai ne?
Nē.
Nē, bija viņš un vēl kāds.
Vai drīkstu parādīt foto?
Jā.
Vai tas bija šis vīrietis?
PAVIČS - ASV SENĀTS
Es nezinu. Varbūt.
Nezinu.
Neesi droša?
Nē. Es...
Viņi spīdināja man sejā gaismu.
Tāpēc es neredzēju, kas tur bija.
Nekad nedzirdēju viņu runājam.
Bet esi pārliecināta, ka bija vēl kāds?
- Jā. - Kāpēc esi tik droša?
Es...
Es dzirdēju, kā viņš raksta.
- Raksta? - Jā.
Viņš nekad nerunāja?
Ne vārda.
- Tikai pierakstīja? - Jā.
Skaidrs.
Ceru, ka tas noderēja.
- Nezinu. - Jā, noderēja.
Ļoti.
Paldies.
Ja ir vēl kas...
Nē. Tikai...
Ceru, ka tev būs brīnišķīga dzīve, Olīvij.
- Atā! - Atā!
Tas vairāk nekā jebkas ļauj man justies dzīvam.
Šī vēlme uz kaut ko skatīties un sajust: man to vienkārši vajag.
Man...
Šī vēlme uz kaut ko skatīties...
Es uz to skatījos.
...un sajust: man to vienkārši vajag.
Un man bija sajūta: man to vajag.
Man... tā ir pilnība.
Tik dīvaini!
Nepiekrīti?
Neko.
Tikai esi uzmanīgs!
- Tātad nu tu zini. - Henrij!
Kad sāki klausīties, sapratu, ka tas ir tikai laika jautājums.
Tu tur sēdēji un skatījies.
Jānovēro un jāziņo par katru aspektu.
Tu tur sēdēji un neko nedarīji.
Nē, es sēdēju un mācījos.
Zinu, ka tev tas šķiet nejūtīgi, bet kā vēl lai mācāmies?
Kur tu tagad esi?
Neteikšu.
Rūbija mūs gaida uz evakuāciju.
Tu zini, ka nebraukšu.
- Tu nevari palikt. - Kurš to saka?
Tagad viņi mūs meklē.
Es dzirdēju.
Bet ir vērts riskēt.
Zini, šī vieta - tas juceklis, apjukums, dusmas, tumsa.
Te ir ne tikai tas.
Ir daudz kas vairāk.
Esmu piederīgs te.
Nav tiesa.
Arī tu.
Tu zini, ka arī tu esi piederīgs te.
- Ko tas nozīmē? - Džon!
Man jābeidz.
Henrij, pagaidi!
Atstāju tev rožu ziedlapas.
Henrij!
Džena.
Henrijs. Dženu aizvedis viņš.
Vai viņa ir dzīva?
Vai viņa ir te?
Jānovēro un jāziņo.
Un jāgādā, lai viņu kļūdas nekļūtu par mūsējām.
Un nu Henrijs - iestrēdzis vardarbības aplī.
Kā ir ar mani?
Vai esmu citāds?
Man patīk te būt.
Tas, kā varu just, sajust sāpes, sagaršot, pieskarties, sapņot, mīlēt, neieredzēt.
Vai esmu kļuvis cilvēciskāks?
Kā Henrijs?
Jāpasteidzas.
Viņš jāatrod.
Ko tu dari?
Aleksandra!
Vai tev nav peldbikšu?
Nē, ir. Es tikai... Nav līdzi.
Es tavā vietā dziļāk neietu.
Tur ir haizivis.
Labi. Paldies.
Es Henriju Torpu atradīšu.
Lai vai cik laika tas prasīs, es viņu atradīšu.
Mēs par Paviču zinājām.
Tā bija Henrija ideja.
Bet es piekritu.
Mēs visi piekritām. Misijas dēļ.
- Par Dženu es nezināju. Es... - Zinu.
Zinu.
Šug, vai tev viss labi?
Jā.
Tiešām?
Tava roka. Balsis.
Balsu nav.
Esi drošs? Šis ir pēdējais brauciens mājup.
Jā.
Izņemot Torpu, visi ir prom.
Es zinu.
Šugar, tā ir tikai kleita.
Varbūt.
Visticamāk, viņa jau ir mirusi.
Droši vien.
Bet Henrijs ir dzīvs un ir te, un mēs viņu te atvedām.
Nu viņš meklē tādus cilvēkus kā viņš, no kuriem viņš var mācīties,
kurus viņš var mācīt.
Turklāt būt te... Lielā mērā viņam par to bija taisnība.
Lielā mērā bija taisnība.
Es mīlu savas mājas.
Es ilgošos pēc mājām.
Un ilgošos pēc tevis, Rūbij.
Tā būs.
Un pēc visiem pārējiem. Bet...
šī vieta...
šie cilvēki...
Lai būtu kā būdams, man viņi patīk.
Esmu viņiem līdzīgs.
Laimīgu ceļu!
Vai, ak vai!
Ar filmu beigām ir dīvaini.
Ir skaidrs, ka tās būs.
BEIGAS
Un tomēr - kad visu laiku esi smējies, raudājis,
jūties pārsteigts, kad parādās titri.
Bet agri vai vēlu,
kad ir iedegta gaisma, uzvelc virsjaku -
ir laiks doties mājās.
Tulkojusi Inguna Puķīte