.תמיכת צופים כמוכם מאפשרת את השידור הזה
.אנא תמכו בתחנת השידור פי-בי-אס שלכם
.חיילים מסתגלים
,הולכים לשם עם דפוס חשיבה אחד, אתם יודעים
.ומסתגלים
.מסתגלים לזוועות המלחמה
מסתגלים ל
- רוג'ר האריס חיל הנחתים -
.להרוג ולמות
.אחרי זמן מה, זה לא מטריד אותך
בעצם אני צריך להגיד שזה .לא כל כך מטריד אותך
- בוסטון -
,כאשר הגעתי לוייטנאם בפעם הראשונה
היו
התרחשו כמה דברים מעניינים
.ושאלתי כמה מהנחתים
,גרמו לי להבין שזוהי מלחמה .וזה מה שאנחנו עושים
.זה נתקע לי במוח
.זוהי מלחמה. זה מה שאנחנו עושים
.אחרי זמן מה, אתה מאמץ את זה
זוהי מלחמה. זה מה שאנחנו עושים
.באתי לכאן הערב כדי לדבר אתכם על וייטנאם
,יש התקדמות במלחמה עצמה
התקדמות דרמטית למדי בהתחשב במצב
שהיה קיים כאשר שלחנו את הכוחות שלנו לשם ב-1965
.שליטת הוייטקונג על האנשים נשברת
, בקיץ של 1967
האנשים המפקחים על המלחמה בוייטנאם ,נשארו אופטימיים כלפי חוץ
.בלי קשר לספקות הפרטיים שאולי היו להם
אם.איי.סי.וי, הפיקוד הצבאי ,האמריקני בוייטנאם
טען שהרג 200,000 חיילי אויב
,ואמר לנשיא ש"נקודת ההצטלבות" החשובה
הרגע שבו כוחות ארה"ב ו"ארוון" הרגו
יותר חיילי וייטקונג וצפון וייטנאם
מאשר האויב יכול להחליף, הגיעה
.כמעט בכל רחבי דרום וייטנאם
.אבל ארצות הברית ספגה קרוב ל-75,000 נפגעים
,עד ה-4 ביולי, 624,14 אמריקנים נהרגו
,ובאופן בלתי רשמי
קצינים רבים היו הרבה פחות .אופטימיים מהמפקדים שלהם
מסייגון, ר.וו. אפל מהניו יורק טיימס
.מסכם את השקפותיהם .הניצחון אינו קרוב," הוא כתב"
".למעשה, "יכול להיות שהוא מחוץ להישג ידנו
נכון שהאויב לעיתים רחוקות ניצח בקרב
במובן הצבאי המסורתי שהם .הבריחו את האמריקנים מהמקום
אבל זה גם נכון שאף ניצחון אמריקני
.לא שינה כלום
יחידות אויב מוכות חוזקו .וקיבלו נשק חדש במהירות
ההרגעה, קניית לבותיהם ומוחותיהם
.של אנשי דרום וייטנאם, לא פעלה
סייגון עדיין שלטה רק על חלק קטן מהמדינה
,בערך בגודל של פלורידה
והממשלה שלה נותרה בלתי פופולרית
.ומלאה שחיתות
הנשיא ג'ונסון הוכרח להעלות מיסים
.כדי לעמוד בעלות ההולכת וגדלה של המלחמה
,תוכניתו החברתית השאפתנית, מלחמתו בעוני
.היו בנסיגה
באותו קיץ, מהומות גזעניות השתוללו .בערים אמריקניות
הנשיא היה חייב לשלוח את הצבא לדטרויט
כדי להפסיק את המהומות
.שהותירו 43 הרוגים ומאות בניינים הרוסים
,26 נוספים נהרגו בניוארק, ניו ג'רזי
ושהמחישו שוב את הפער הגדול
.שנשאר בין אמריקנים שחורים ולבנים
רק שליש מהמדינה ראו איזה שהוא ,סימן להתקדמות בוייטנאם
- הגידו לא לגיוס -
וחצי מהמדינה הסתייגה כעת .מהדרך שבה הנשיא מטפל במלחמה
אמריקה - תחשבי - - תתעוררי-שלום
בינתיים, לה זואן וחבריו
שניהלו את העניינים בהאנוי, תכננו בחשאי
התקפה חדשה שהאמינו שהיא תהרוס
,את מה שהם כינו "ממשלת הבובות" בסייגון
ותשכנע את ארצות הברית שאי אפשר יהיה לנצח אף פעם במלחמה
.בשדה הקרב
, יש סיפור מפוקפק שבשנת 1967
,הם הלכו למרתף של הפנטגון
,כאשר המחשבים המרכזיים תפסו את כל השטח
והכניסו לתוך כרטיסי הקידוד .כל מה שאפשר היה לכמת
מספר הספינות
- ג'יימס וילבנקס יועץ צבאי -
,מספר המטוסים, מספר הטנקים, מספר המסוקים ,ארטילריה, מכונות ירייה, תחמושת
.כל מה שאפשר לכמת
"?הכניסו לחריץ ואמרו, "מתי ננצח בוייטנאם
.הלכו ביום שישי. המחשב עבד כל סוף השבוע
חזרו ביום שני והיה רק כרטיס אחד במגש הפלט
."והיה כתוב עליו "ניצחתם בשנת 1965
הבעיה היחידה היא שלאויב יש זכות בחירה .והם לא היו על כרטיסי הקידוד
היו קרוב לחצי מיליון חיילים אמריקנים בוייטנאם
, באמצע 1967
.ועוד אלפים נוספים בדרך
.רק 200% מהם יהיו בקרב
.השאר שרתו ביחידות תומכות
את אף אחד מהם לא לימדו הרבה על האנשים
.שנגדם, ועבורם, הם התבקשו להילחם
."החיילים כינו את הוייטנאמים "גוקים
מושג שהיה בשימוש בפי הנחתים האמריקנים
כדי להתייחס לאנשים מהאיטי וניקרגואה
,בתקופת הכיבוש האמריקני של ארצות אלו
.ואז הוחל על האויב האסייתי בקוריאה
או "מלוכסנים", כינוי ליפנים ,במהלך המערכה באוקיינוס השקט
.או "דינקס", כינוי אוסטרלי לסינים
באימון הבסיסי לימדו אותך
- ריון קאוסי צבא -
."שאתה תילחם ב"גוקים
זה היה חלק מהשיר ששרת
.כשרצת על השביל
,כשהיית באימון כידונים
.לא דיברת על וייטנאמים
."כל הזמן דיברת על "גוקים
,הוייטנאמים אולי היו אנשים .אבל "גוקים" קרובים יותר לחיות
,"חיילים קראו לבתי הוייטנאמים "הוצ'ס
,שיבוש של השם היפני למקומות מגורים
אותו הם למדו במהלך הקרב על אוקינאווה
.במלחמת העולם השנייה
חיילים התייחסו לנשים וייטנאמיות מבוגרות ,"בכינוי "מאמא סאן
המושג שבו הם השתמשו לנשים שניהלו בתי בושת
.ביפן הכבושה
הוייטקונג וצפון וייטנאמים
,"כינו את החיילים "פולשים", "אימפריאליסטים
,"ו"זאק מי
."שודדים אמריקנים"
.דרום וייטנאם חולקה לארבעה אזורים טקטיים
בקיץ 1967, כוחות אמריקנים לחמו
.בכל ארבעתם
- חיל ן ן ן חיל Vן -דלתת המקונג -
"בחיל הרביעי, "צי המים החומים
פטרל לאורך הנהרות והתעלות והביצות
,של דלתת המקונג המאוכלסת בצפיפות
.בחיפוש אחר האויב
- חיל ן ן ן משולש הברזל - סייגון -
בחיל השלישי, האמריקנים המשיכו לסרוק את הג'ונגלים העבותים
,של משולש הברזל ,המפלט של הוייטקונג קרוב לסייגון
שהיה אמור להיות אסור בצמיתות
לאויב על ידי הפעולות האמריקניות הגדולות .מוקדם יותר באותה שנה
- חיל ן ן -
בחיל השני, סדרת קרבות עקובים מדם
ברמות המרכזיות סביב דאק טו סילקו זמנית
.כוחות מצפון וייטנאם חזרה לקמבודיה ולאוס
- חיל ן הרמות המרכזיות -
אבל חלק מהקרבות הרציניים ביותר ,יתקיימו בקרב החיל הראשון
שהיה מורכב מחמשת החבלים הצפוניים ,ביותר של דרום וייטנאם
.שם הנחתים יספגו את רוב הקרבות
,למעלה משני מיליון וחצי אנשים גרו שם
כולם מלבד שני אחוז
בתוך עמקי הנהר הצרים של גידולי האורז
.לאורך ים סין הדרומי
,הנחתים רצו לחסל את הוייטקונג שם
,ולספק ביטחון לאנשים
.כפר אחרי כפר, בית אחר בית
הרמות הנרחבות והריקות ברובן שהתפשטו מערבה
,כל הדרך עד לאוס, טענו הנחתים
.יוכלו להישאר עבור האויב
,"המלחמה האמיתית היא בקרב האנשים"
,אמר רב אלוף בנחתים ויקטור קרולק
".ולא בקרב ההרים"
,אבל הגנרל ויליאם ווסטמורלנד ,המפקד האמריקני
,פחד שאלפי חיילים מצבא צפון וייטנאם, ה-AVN
תכננו להשתלט .על הפרובינציות הצפוניות ביותר
.מטרתו הראשונה נותרה למצוא ולהרוס אותם
הוא התעקש שדיביזיית הנחתים השלישית
,תנוע צפונה להתמודד באתגר הזה
תקים בסיס בדונג הא ותאייש מאחזים ,בג'יו לין
,קון טיין, קם לו, קמפ קרול
.רוקפייל וקה סאן
,קה סאן משקיף על דרך תשע הכביש המהיר ממזרח למערב
אשר ווסטמורלנד קיווה שיום אחד יוביל כוחות אמריקנים
מעבר לגבול אל לאוס, שם אנשים ואספקה צפון וייטנאמים
.זרמו דרומה על נתיב הו צ'י מין
אבל אלפי הנחתים ששמרו על הגבול
ימצאו את עצמם בטווח של
ארטילריה ומשגרי טילים צפון וייטנאמים מדויקים ביותר
.שהתחבאו בתוך האזור המפורז
?תגיד לי, באת לכאן בכוח מלא
.היו לי 13 אנשים כאשר באתי
?עכשיו אחרי ארבעה ימים, כמה עדיין כאן
.שישה
הרובים נתקעו, הבוץ
.האט את הכול
.הארטילריה מפגיזה לכל עבר
.לפעמים זה מתסכל וחסר ערך
,אני לא אומר שאני מפחד עד מוות .אבל אני מפחד
.זאת אומרת, אחרי זמן מה, אתה יודע שזה מגיע
.ואתה לא יכול לעשות כלום בקשר לזה .אתה רק מחפש את אלוהים
טוראי ראשון ג'ון מסגרייב ,מפיירמונט, מיזורי
,שהתנדב להצטרף לדיביזיית הנחתים השלישית
,נשלח לאזור הקרבות סביב קון טיין
- קון טיין -
.קילומטרים ספורים דרומית לאזור המפורז
,הנחתים בחיל הראשון הצפוני בדיביזיית הנחתים השלישית
בקיץ ובאביב של 1967 קראנו לאזור המפורז
- ג'ון מסגרייב נחתים -
".אזור הנחת המת"
הגדוד הראשון של מסגרייב כבר ספג
כל כך הרבה נפגעים בסדרת סריקות עקובות מדם
.עד שהאמינו שזו יחידה חסרת מזל
".קראו להם "המתים המהלכים
.הצטרפתי לחיל הנחתים כדי להיות בנבחרת
הרגשתי כאילו לא הייתי בנבחרת .אלא אם כן הייתי בצפון נלחם בצבא הצפון
.אף פעם לא התחרטתי על ההחלטה הזו
,היו זמנים שהיינו תחת אש ארטילריה
"?כאשר חשבתי "על מה חשבת
,זהו עצם העניין. אם אגיע לגיל 63
לא רציתי להסתכל במראה בוקר אחד
והבחור שהסתכל עליי חזרה לא עשה כלום
,עבור מה שהאמין בו
.שאפשר למישהו אחר לעשות את החלק הקשה יותר
כל מגע עיקרי עם צבא הצפון שאני זוכר
.היה יזום על ידם כשהם ארבו לנו
הם לא היו פוגעים בנו אלא אם כן הם .עלו עלינו במספריהם
.נלחמנו בשטח שלהם
.הם הכירו את השטח, אנחנו לא
.הם היו ממש טובים
.לאמריקנים הייתה חולשה
הם עישנו סיגריות והשאירו שביל .שיכולנו לעקוב אחריו בקלות
- לה וואן צ'ו צבא צפון וייטנאם -
לצפון וייטנאמים היו קלשניקובים
.בלתי ניתנים להריסה, תוצרת רוסיה
הנחתים היו צריכים להילחם עם רובי אם-16 חדשים
.שזמן מה היה להם פגם קטלני בתכנון
הם הזדקקו לניקוי תמידי
.ולעיתים קרובות נתקעו באמצע חילופי היריות
.הרובים שלהם פעלו, שלנו לא
.האם-16 היה חתיכת חרא
אתה לא יכול לזרוק כדורים על האויב .ושיהיו יעילים
.הרובה הזה התקלקל כל הזמן
,כאשר אחד מהחיילים שלהם נפצע או נהרג
,ואחר רץ לקחת את הגופה
- הו הואו לאן צבא צפון וייטנאם -
.יכולנו לירות גם בהם
.השנאה שלי אליהם הייתה טהורה
.טהורה
.שנאתי אותם כל כך
.וכל כך פחדתי מהם
.בנאדם, הייתי מבוהל מהם
.ככל שפחדתי יותר, שנאתי אותם יותר
.סימפתיה ושנאה היו כרוכות זו בזו
,אבל בשדה הקרב
.השנאה שלטה
.האמריקנים היו נחושים בדעתם להרוג אותנו
.אנחנו היינו נחושים בדעתנו להרוג אותם
.הרגתי רק בן אדם אחד בוייטנאם
.זה היה האדם הראשון שהרגתי בימי חיי
הייתי מלא אשמה
על כך שהרגתי את הבחור הזה וחשבתי שאצטרך
.לעשות זאת במשך 13 החודשים הבאים .אני אשתגע
,"ראיתי נחת עולה על מוקש "בטי המקפצת
,ואז עשיתי עסקה עם השטן
ואמרתי "לעולם לא אהרוג עוד אדם אחר
.כול עוד אני בוייטנאם
.אבל אני אחסל כמה גוקים שאוכל למצוא
.אמחק כמה דינקים שאוכל למצוא
.אעלה בעשן כמה מלוכסנים שאוכל למצוא
".אבל אני לא אהרוג אף אחד
.להפוך את האויב לחפץ
.זהו מבוא לגזענות
מסתבר שזה כלי מאוד נחוץ
,כאשר יש לך ילדים שנלחמים את המלחמות שלך
כדי שהם יישארו שפויים כשהם .עושים את עבודתם
בפטרול מוקדם אחד, מסגרייב ראה
מטוס קרב אמריקני עובר כדי להפיל נפאלם על כוחות אויב
.שהיו חבויים מאחורי גדר חיה
הוא יכול היה לשמוע את הקלשניקובים יורים על המטוס
.עד הרגע שהם היו אפופי להבות
,אם האויב מוכן למות ככה", חשב"
".זו תהייה מלחמה ארוכה מאוד"
הם ידעו שאם הם יציבו קרוב את המארב
,ויהיו בינינו
לא נוכל או שנהסס .לקרוא לתקיפה אווירית על עצמנו
."אז... לקרבות כאלה קראנו "קטטות
.הם היו מאוד אינטימיים
.הם היו מאוד קטלניים
.הם היו מפחידים ביותר
הנחתים התפרשו יותר מדי כדי לאחוז בשטחים
.שהם נלחמו לכבוש
שוב ושוב הם נשלחו ממאחז אחד למשנהו
,לאורך האזור המפורז .מחפשים אחר חיילי האויב
ההתפכחות מבחינתי התחילה כשחזרתי
.להילחם במקומות שכבר נלחמנו בהם קודם לכן
לחמנו, כבשנו ואז עזבנו .וצבא צפון וייטנאם בא חזרה
לא רוצים להיפצע במקומות .שהייתם בהם קודם לכן
.מלחמה היא עסקי נדל"ן
אנו אמורים לקחת נדל"ן מידי האויב
.ואז למנוע מהאויב גישה לאותו נדל"ן
, בבוקר של 2 ביולי 1967
החטיבה הראשונה פתחה
.במערכה נוספת על השטח צפונית לקון טיין
,"כאשר הם הגיעו לצומת דרכים בשם "השוק
.בקושי שני קילומטר מבסיסם, הם נקלעו למארב
.פלוגה אחת חוסלה כליל
,הפלוגה של ג'ון מסגרייב רצה לעזרת השורדים
.רק כדי להיות גם הם מרותקים במקום
זה היה אחד הימים הגרועים ביותר שעברו .על חיל הנחתים בוייטנאם
חמישים ושלושה הרוגים ו-190 פצועים .הוצאו מתוך שדה המערכה
,34 הרוגים נוספים הושארו מאחור
כאשר הנחתים פלסו את דרכם חזרה אחרי יומיים
,כדי לאסוף את הגופות, הם גילו שחלק מתו
.כי הרובים שלהם נתקעו כאשר האויב התקרב
חלק גדול מהם הוצא להורג, נורו בפנים
.או בעורפם מטווח קרוב
,חלק מהגופות מולכדו
.אחרות הושחתו
מפקדת הכוחות האמפיביים של הנחתים
היו כל כך נואשים להשיג שבויים ,צפון וייטנאמים
עד שהם הציעו לנו שלושה ימי נופש במדינה
.אם נביא שבוי
.באמת, בהצלחה
?אתם לא יודעים מה אנחנו עושים כאן
?אתם יודעים במי אנחנו נלחמים
אני רוצה להבהיר. לא עינינו שבויים
.ולא השחתנו אותם
.אבל כדי להיות שבוי, אתה צריך להגיע לעורף
,אם הוא היה... נפל לידינו
.הוא היה ממזר עלוב
אני לא יודע איך להסביר זאת .כך שזה יהיה הגיוני
רוקסבורי, שם גדלתי, הייתה שכונה ,אפרו-אמריקנית
.ודרום בוסטון הייתה מעוז האירים הקתוליים
.הייתה הרבה שנאה
,אנשים מדרום בוסטון שנאו אותנו .אנחנו שנאנו אותם
באופן אירוני
- רוג'ר האריס נחתים -
.הגענו למלחמה
לוייטנאמים לא היה אכפת
.אם היית מרוקסבורי או מדרום בוסטון
.הם ראו אותנו כאמריקנים
.הם רצו להרוג אותנו כי היינו אמריקנים
,טוראי רוג'ר האריס התגייס לנחתים ,במידה מסוימת, לדבריו
,"כי הוא רצה להיות "גלדיאטור
.הורג את האויבים של ארצו
ב-28 ביולי, שבועיים אחרי
שהחטיבה הראשונה הרצוצה של ג'ון מסגרייב הוחזרה לאחור
,כדי לנוח ולהתאושש
רוג'ר האריס והחטיבה השנייה יצאו מקון טיין
.לתוך החצי הדרומי של האזור המפורז עצמו
רצינו שהצבא הצפון וייטנאמי
.יחשוף את עצמו
,בעיקרון, הנחנו את הפיתיון
.ואז יכולנו לקרוא ולהפיל עליהם את הגיהינום
החטיבה של רוג'ר האריס התקדמה לתוך האזור המפורז
.לאורך שביל עגלות משובש שהוביל לנהר בן האי
אבל המתכננים לא ראו שגשר בטון
מעל הזרם שאי אפשר לחצותו
.היה צר מדי וחלש מדי כדי לשאת משוריינים
עכשיו לנחתים לא הייתה ברירה אלא לעבור על חוק בסיסי
.של טקטיקת חיל הרגלים
.להסתובב ולנסות לחזור בדרך שהם באו
.האויב חיכה
היו מארבים רציניים
.והרבה מוות
ו
.שיגעון
,הנחתים הוכרחו לרוץ דרך שתי שורות של פגזים
.ירי מכונות ירייה ורימונים ממטולים
.היה לי כבוד רב לחיילי צבא צפון וייטנאם
כאשר אתה רואה מישהו קופץ
,ומתמודד עם טנק
שיש עליו מכונת ירייה גדולה בקליבר 50
,ותותח 50 מילימטר עליו
,ואדם יחיד מתמודד עם הטנק
.אני חושב שזה אומר משהו
,הפלוגה של רוג'ר האריס החזיקה את העורף
.נרדפת על ידי חיילי אויב מכל הצדדים
הנחתים כשלו לאחור מחוץ לאזור המפורז
יחד עם המשוריינים החבוטים
.עליהן נערמו אמריקנים הרוגים ופצועים
.החטיבה ספגה 214 נפגעים
.לא היה יום טוב כלל לנחתים
.הרבה אנשים מתו. הרגליים של האנשים נורו
.אנשים נדרסו על ידי טנקים
אני לא רוצה לדבר על זה כי
.זה לא יום טוב, לא היה יום טוב
רדפנו אחרי שתי פלוגות אמריקניות
.במשך שלושה ימים
,הם חיפשו אותנו
- לו קוואק טאם צבא צפון וייטנאם -
.אבל איגפנו אותם
,הפלוגה שלי חדרה לתוך העמדות האמריקניות
.וחיסלנו את שתי הפלוגות
.אבל המחיר ששילמנו היה גבוה
.היו לי 90 אנשים
.60 או 70 נהרגו או נפצעו
,כאשר חזרנו לבסיס
.היינו באבל כמה ימים
לא יכולתי לאכול או לישון מרוב צער .על אובדן אנשי
.רק בכיתי
,קיבלתי מדליה
.הורג אמריקנים אמיץ
.אבל שילמנו מחיר בדם החברים שלנו
,זהו "באו קו", יום הבחירות בוייטנאם
וזהו יום רציני בכפר האנג טאו פו
.ובכפרים אחרים בכל רחבי המדינה
האנשים האלו התלבשו .בלבוש החגיגי ביותר שלהם
ראש ממשלת דרום וייטנאם, נואין צ'או קי
, חיסל את המתנגדים הבודהיסטים שלו בשנת 1966
אבל האמריקנים ויריביו הפוליטיים הכריחו אותו
לבצע לפחות פעולות ניסיונות ,לכיוון הדמוקרטיה
,בחירה של אסיפה לאומית
חוקה חדשה והבטחה לבחירות
.לתפקיד נשיא וסגן הנשיא
,אבל כאשר היריב הוותיק של קי ,נואין ואן טייה
הכריז שהוא רוצה להתמודד עם קי ,על התפקיד הבכיר
.העניינים בסייגון איימו להתפורר שוב
.הסתכלנו על היריבות בין טייה וקי
.זה היה משחק
בוייטנאם, המדינה הסתכלה כאילו
.צפינו בסרט
טייה וקי רצו לראות
- פאן קואן טו סייגון -
,לא מי זוכה בתמיכת העם
.אלא מי זוכה בתמיכת האמריקנים והבית הלבן
,אלסוורת' בנקר, השגריר האמריקני
קרא לשני האנשים לביתו והזהיר
.שארצות הברית לא תסבול עוד מאבק כוח
טייה וקי היו צריכים להיפגש עם הגנרלים שלהם
ולהחליט מי ירוץ לנשיאות
.ומי יהיה חברו למרוץ
.טייה היה ראשון
,הוא היה צנוע וקר רוח
מעוניין בעיקר באגירת כוח
ועושר אישי ונחשב כלא צפוי
.אי פעם להביך את וושינגטון
.קי יהיה סגן הנשיא שלו
.יחד, הם זכו ב-350% בלבד מהקולות
אף אחד שקרא לקץ המלחמה
.לא הורשה להתמודד
,הרבה בודהיסטים החרימו את הבחירות
הפחדה מצד הוייטקונג הרחיקה .המון אנשים מהקלפי
אבל מחלקת המדינה הכריזה מיד על הבחירות
.כעל "צעד קדימה" חשוב
היו אנשים מדרום וייטנאם שהאמינו שהושגה
.סוף סוף מידה מסוימת של יציבות
.אחרים לא היו כל כך בטוחים
.במושגים של שחיתות, כן, הם היו מושחתים
.גם טייה וגם קי ניצלו לרעה את מעמדם
אנו משלמים מחיר כבד מאוד
.כדי שיהיו מנהיגים כמו קי וטייה
.אנחנו ממשיכים לשלם את המחיר
- גבול אינדיאנה אילינוי -
.אבא שלי שירת בצבא ארצות הברית
כאשר חיל האוויר הגיע, הוא עבר
.לחיל האוויר
.גדלתי מחוץ למדינה באתר בלי הפרדה גזעית
- אווה ג'פרסון פטרסון אילינוי -
.בדרך כלל הייתי הילדה השחורה היחידה בכיתה
,אם מסתכלים על התמונות הכיתתיות שלי
אני נראית כמו שוקולד צ'יפ קטן .בתוך גלידת וניל
.תמיד הייתי תלמידה טובה
אני זוכרת שאנשים אמרו ".את מדברת כל כך טוב"
".והחלק שלא נאמר "עבור ילדה שחורה
,כנראה ילדה כושית או ילדה צבעונית .באותו שלב
אביה של אווה ג'פרסון שירת שנה בבסיסי חיל האוויר בוייטנאם
וחזר הביתה משוכנע שארצות הברית
.לא צריכה להיות שם
אבל כאשר הבת שלו נכנסה ,לאוניברסיטת נורת'ווסטרן
, בשכונת אוונסטון בשיקגו, בספטמבר 1967
.המלחמה לא הייתה בראש מעייני הסטודנטים
.המלחמה לא הייתה בכלל נושא
.כאילו, "טוב, לא, הנשיא רוצה את טובתנו
".כמובן שהוא ירצה במלחמה הגיונית
.אני חושבת שרוב אמריקה הרגישה ככה
,באוניברסיטת נברסקה
.גם ג'ק טוד תמך במלחמה
הוא היה כל כך נלהב ממנה ב-1966 עד שהוא נרשם
.לאימונים כקצין נחתים
הלכתי לחיל הנחתים
- ג'ק טוד אוניברסיטת נברסקה -
.במחשבה שזה מה שרציתי לעשות
,זאת אומרת, המטרה שלי הייתה להיות מפקד .מפקד פלוגה בוייטנאם
,אבל עם חלוף הזמן והמלחמה שנמשכה
טוד והרבה מחבריו הסטודנטים .התחילו לשנות את דעתם
.כל הצעירים עוברים שינויים
אבל עברנו שינויים אסטרונומיים
.בקצב ממש מהיר
,כל המוזיקה, התרבות, כל מה שהקשבנו לו
כל מה שחשבנו השתנה
.והגרעין של הכל היה וייטנאם
.זה כל הזמן היה ברקע
בתחילה, זה היה מעין רעש רקע
.ואז זה הפך להיות הפיל באמצע החדר ,ואז זה היה הפיל שישב בראש שלך
.ולא יכולנו להימלט מזה
טוד היה בבי"ס לקצינים
.במחנה אפשור בקוונטיקו, וירג'יניה
.אבל ספקות על המלחמה ליוו אותו גם לשם
אני חושב שהדברים האמוציונליים ,שהתרחשו על פני הקרקע
,התמונות שראינו, הצילומים בחדשות
,והעובדה שלא הייתה התקדמות נראית לעין
.שבעצם התחילה לכרסם במה שחשבנו
,בקיץ 67', הייתי במחנה אפשור
.ורציתי ללכת להרוג וייטנאמים
- צאו מוייטנאם -
.ובאוקטובר, הייתי לחלוטין נגד המלחמה
ווסטמורלנד בא אליי אתמול בלילה
- לינדון ג'ונסון נשיא ארצות הברית -
אוורט דירקסן - - מנהיג המיעוט הרפובליקני בסנט
ואמר שהוא ריכז יותר ירי
ופצצות על האזור המפורז בשבוע שעבר
והם ריכזו עוד יותר עלינו, יותר מאשר
היו אי פעם בכל תקופה דומה .בהיסטורית המלחמות
.כן
,הרבה יותר מאשר נורה על ברלין או טוקיו
ושההגנה היחידה שלו על האזור המפורז
כדי לעצור את המלחמה הזו עם צפון וייטנאם
.היא לנסות להפגיז את עמדות התותחים שלהם
.כן ושזו תהיה התאבדות-
אם נפסיק את ההפצצות .כמו שהאידיוטים האלו אומרים
,כאשר אתה אומר לעצור את ההפצצות
".אתה אומר "להרוג עוד נחתים אמריקנים
.זה כל מה שזה אומר
.כן ,עכשיו, אם נעצור את ההפצצות-
,בלי שהם ידברו
,ובלי כל תמורה מצידם
זאת אומרת שאנחנו הורגים .יותר אמריקנים, זה הכול
.כן
,לא ההפצצות הממושכות על הצפון
,לא ההפצצות המרוכזות סביב האזור המפורז
לא ההצעות מאחורי הקלעים
מצד הנשיא ג'ונסון להפסיק
היו בעלות השפעה ניכרת על לה זואן
.ושאר האנשים שהנהיגו את צפון וייטנאם
,אבל לה זואן, כמו לינדון ג'ונסון
.היה בצרות באותו קיץ
המלחמה עם האמריקנים
.הפיקה לא יותר מאשר קיפאון עקוב מדם
היו מפקדי וייטקונג בדרום
שהתרעמו על התעקשות האנוי .להנהיג את הטקטיקות שלהם
הרבה אזרחים צפון וייטנאמים התעייפו מהמלחמה
ומההפצצות שהפריעו לחייהם
.והרסו כל כך הרבה מהתשתיות שלהם
,הדמויות המכובדות ביותר במדינה
,הו צ'י מין ו-וו נואין זאפ, ביקשו סבלנות
המשיכו לקיים מלחמת התשה
.שהם עדיין האמינו תשתלם בסופו של דבר
הפטרונים הסובייטיים והסינים של האנוי .הציעו עצות מנוגדות
כדי להשתיק את המבקרים שלו ,ולהפר את הקיפאון
לה זואן התחיל לתכנן ולקדם
גרסה חדשה ומסוכנת יותר של התכנית לניצחון
שהוא ניסה בשנת 1964
".הוא קרא לה "התקפה כללית, התקוממות כללית
יחידות מצפון וייטנאם ווייטקונג יפצחו
בהתקפות מתואמות על ערים בדרום וייטנאם
.ועיירות ובסיסים צבאיים
,ההתקפה הזו, האמין לה זואן
.תצית התקוממות אזרחית גדולה
המכות הסימולטניות הללו יהרסו את שלטון סייגון
.ויותירו את וושינגטון בלי ברירה אלא לסגת
.אני חושב שלה זואן היה בטוח בניצחון
- הוי דוק צפון וייטנאם -
.האנוי התכוננה להשתלט על הממשלה בדרום
הם הדפיסו כסף
,ותפרו מדים חדשים שהמשטרה תלבש
.כאשר הם ישתלטו על הערים הדרומיות
האמנו שהערים היו מדוכאות
- נואין נו צבא צפון וייטנאם -
,על ידי האמריקנים ודרום וייטנאמים
.ושהאנשים היו מוכנים להתקומם
,מנהיג אמר לנו שהערים היו כמו דג בהריון
.מלאה בביצים
,היינו צריכים רק לדגדג קצת את הדג
.וכל הביצים יישפכו החוצה
.דיברנו על הגאווה שלנו
.הייתה גם גאווה מצידם
ברגע שהם שכנעו את עצמם
שזו תהייה הצלחה עצומה
- ג'יימס וילבנקס יועץ צבאי -
זה מה שכמה אנשים כינו .לשתות את מי האמבטיה שלך
,הם החליטו שזה יהיה ניצחון
- הפוליטביורו האנוי -
,אפילו שיש אנשים בדרום שאמרו
".היי, זה לא רעיון טוב"
,אבל האנשים האלה מואשמים בסובייקטיביות
ולמעשה אומרים להם לסתום את הפה .ולהמשיך להתגלגל
.לה זואן נטרל את אלה שהתנגדו לתכניתו
.חברים בצוות של גנרל זאפ נאסרו
.כך גם המזכיר של הו צ'י מין
.הגנרל זאפ היה חולה מאוד
.ביולי, הוא נשלח להונגריה, לטיפול רפואי
הו צ'י מין נשלח לסין
.לטיפול רפואי בספטמבר
,מאות דמויות פחות בולטות ,עיתונאים, סטודנטים
,אפילו גיבורים מעוטרים מהמלחמה הצרפתית
.גם הם נעצרו
הרבה נכלאו בכלא הצרפתי הישן
שגם שבויי מלחמה אמריקנים היו כלואים בו
."שנקרא "הילטון האנוי
התאריך שנבחר בסופו של דבר להתקפה
, יהיה 31 בינואר 1968
היום הראשון של חגיגות ,שנת הירח החדשה הוייטנאמית
."הידועה בשם "טט
,מאות, ואחר כך אלפים של חיילים דרום וייטנאמים
בבגדים אזרחיים התחילו לחמוק דרומה
כדי להצטרף לעשרות אלפים של וייטקונג .שהיו כבר במקום
פתאום, פקדו עלינו לקרוא חזרה .לחיילים שלנו משדה הקרב
,נתנו לנו יותר כלי נשק ותחמושת
- הו הואו לאן צבא צפון וייטנאם -
.אורז, מלח, דגים מיובשים
.אפילו סוכר וחלב מרוכז
הלכנו אל החזית הדרומית
.לתקופה ממושכת
טקסי הפרידה שראיתי בכפר שלי
,היו באמת נלהבים
.ומאורגנים על ידי הקומוניסטים
החיילים היו כל כך נלהבים ללכת .לדרום להילחם
,האח הגדול שלי קרא בשמחה
,כאשר הוא עבר את הבדיקות הרפואיות
.והתקבל לצבא
היו אנשים בכפר שלי שלא שקלו מספיק
.והכניסו אבנים לכיס כדי לעבור
.אף אחד לא היה עצוב
,אף אחד לא חשב שהוא לא יחזור
.או ראה את הטרגדיה הצפויה
,בהכנה להתקפה הקרבה
הצפון וייטנאמים קיוו לפתות את הכוחות
האמריקנים והדרום וייטנאמים הרחק מהערים
.ובסיסי צבא גדולים
לשם כך, הם פתחו בסדרת התקפות
,על מוצבים מרוחקים בקרבת קמבודיה .לאוס והאזור המפורז
ההתקפות הראשוניות הללו נודעו ".בשם "קרבות הגבול
.קון טיין יהיה הראשון
,בספטמבר ואוקטובר
היחידות של ג'ון מסגרייב ורוג'ר האריס
הגנו בתורות על קון טיין
.כאשר הדרום וייטנאמים הידקו את החבל סביבן
.הדרך היחידה פנימה או החוצה הייתה במסוק
קון טיין בוייטנאמית פירושה ".גבעת המלאכים"
.הזמן בקון טיין היה זמן בתוך החבית
,אנחנו היינו הדגים, הם החזיקו ברובים
.שהם תקעו בתוך החבית וירו לכל עבר
.הם פגעו במשהו בכל ירייה
,כי קון טיין היה כזה אזור קטן
והם הלמו עם כל הארטילריה
.מצפון וייטנאם, הם לא יכלו לפספס
.המצב שלהם היה נורא
.הם לא יכלו להצטייד מחדש או לסלק את המתים
.אף פעם לא פחדתי כל כך
.בעצם, זו הסיבה שאני לא מפחד מכלום עכשיו
זאת אומרת
.אתה לא יכול לעשות כלום
.אתה מקשיב לקולות של הטילים שמגיעים
.אתה רק מתפלל שהם לא ינחתו עליך
- ג'ון לורנס חדשות SBC -
השאלה הגדולה היא
האם צפון וייטנאם מתכוונת .להשתלט על קון טיין
הנחתים שילשו את מספר הכוחות ,ששמרו על המאחז
.וקידמו יותר חטיבות שיהיו מוכנות לתגבור
.ישבתי בתוך מים
.ישנתי בתוך מים
.אכלתי במים, כי השוחות שלנו היו מלאות
.שוחה מוצפת יכולה להטביע פצוע
,מעבירים את היום במילוי שקי חול
,מנסים ליצור מחסומים ושמים רק עוד שכבה
.ועוד שכבה
הרבה בוץ, דם
.וארטילריה
.חימר אדום שם
,והוא ממש דביק
.הוא יכול לאחוז בך ולחלוץ ממך את המגפיים
,קשה לרוץ בתוך זה. ולרוץ
כאשר אתה במקום בו יורים עליך .ארטילריה כבדה, הריצה חשובה למדי
, במהלך המצור בסתיו 1967
,קיבלנו מאמרי עיתונים בדואר מהמשפחות שלנו
".וקראו לנו "האלאמו
.היי, ידענו מה היה האלאמו
.ידענו מה קרה שם
.כל שעה הייתה התקפה
.אנשים הופצצו לרסיסים, ממש הופצצו לרסיסים
.היינו מוצאים מגף עם רגל בתוכו
?האם הרגל הייתה לבנה או שחורה
?מי היה הנחת הלבן שהיה כאן
?מי היה השחור
ואז מנסים להיזכר ואתה מתייג אותו
.ושם אותו בשק הירוק
,וזה מה שחוזר
כטוראי ראשון בנחתים זה וזה
אבל לפעמים אתה אפילו לא בטוח כי הגופה
התפוצצה לרסיסים והדבר היחיד שנשאר
.הוא רגל או חתיכה מהזרוע
היה לי יומן כיס .מחברת הביטוח קליפורד פורלו
.הוא היה סוכן הביטוח של אבא שלי
.סימנתי כל יום באדיקות
.ואז באוקטובר הלכנו שוב אל קון טיין
,ופשוט הפסקתי
.כי חשבתי, "זה חסר טעם
.אני לא אגיע... אני לא אגיע הביתה
.אני לא אגיע הביתה
"?מה הטעם
.פשוט הפסקתי לסמן את הימים
.הייתה לי הזדמנות להתקשר אל אימא שלי
סיפרתי לאימא שלי
מה קורה שם, ואמרתי לה
שהיא לא צריכה להאמין למה שהיא רואה בעיתון
.ורואה בטלוויזיה, כי אנחנו מפסידים במלחמה
ואמרתי, "כנראה לעולם לא תראי אותי שוב
.כי אנחנו המוצב הצפוני ביותר שיש לנחתים
.אנחנו יכולים להסתכל ישר לתוך צפון וייטנאם
יכולנו לראות את הניצוצות ".כאשר התותחים ירו עלינו
.ואמרתי "כולם ביחידה שלי מתים
".ככל הנראה אני לא אגיע הביתה
".ואימא שלי אמרה, "לא, אתה חוזר
,היא אמרה .אני מדברת עם אלוהים כל יום ואתה מיוחד"
".אתה חוזר
ואמרתי, "אימא, כל האימהות חושבות .שהילד שלהן מיוחד
".אני שם חתיכות של אנשים מיוחדים בתוך שקים
.הרגשתי שאימא שלי בהכחשה
היא לא רוצה להתמודד עם העובדה שהבן היחיד שלה
.ימות בוייטנאם
".אמרתי, "אימא, זו לא בדיחה
.אמרתי, "כולם מתים כאן
.כולם מתים." והיא אמרה, "אתה לא תמות
".אתה לא תמות
והדבר האחרון שהיא אמרה לי היה
".לאלוהים יש תכנית בשבילך"
.ואני אמרתי, "כן, בטח." וניתקתי
?מר סטאוט, באיזו תקופה היית בוייטנאם
- דניס סטאוט כתב צבאי -
הייתי בוייטנאם מספטמבר 1966
.עד ספטמבר 1967, שנה
?עם איזו יחידה
עם הבריגדה הראשונה של חיל אוויר 101
,בתקופה שהיית בוייטנאם
האם היית עד ראייה לזוועות
?מצידם של הכוחות האמריקנים
.כן
,דניס סטאוט מפניקס, אריזונה
התגייס לצבא בגיל 20 .ושירת תשעה חודשים בקרב
,הוא נפצע שלוש פעמים, והפך להיות כתב צבאי
סיקר את גדוד 327 של החטיבה המוטסת 101
הוא יעביר את רוב זמנו עם יחידת קומנדו מיוחדת
".בשם "כוח נמר
,צוותים קטנים שנבחרו בקפידה
,המסוגלים להישאר בג'ונגל למשך שבועות
,קטלניים ונעים במהירות
".ואמורים להיות "יותר גרילה מהגרילה
,כוח נמר" נלחם בשישה מחוזות שונים"
.סופג שוב ושוב אבדות כבדות
אם איבדת את החבר הטוב ביותר שלך ,ואתה רוצה נקמה
הקצינים הם אלה שאומרים ".לא, אתה לא יכול לעשות זאת"
.ואם אתה עושה זאת, יש לכך תוצאות
אבל כאשר הקצינים, כולל מפקד הפלוגה
ומפקד היחידה אומרים לך
- "ריון קאוסי חובש "כוח נמר -
,שזה מה שאתה אמור לעשות
.אז זה יוצא לגמרי מכלל שליטה
חלק מהאנשים באם.איי.סי.וי דאגו שיחידה כזו חופשית
.הפועלת על דעת עצמה, תהייה קשה לשליטה
אבל גנרל ווסטמורלנד והמפקדים בשטח
.העריצו את "כוח נמר" על אכזריותו המהימנה
בקיץ 1967, "כוח נמר" נשלח
.אל עמק סונג וה הפורה
כל האוכלוסייה כבר נשלחה
.מבתיהם והצטופפה במחנה פליטים
אבל חלק מהם חזרו כדי להמשיך בעבודה
.שהם תמיד עשו
,העמק הוכרז רשמית כאזור מפורז
והקצינים של "כוח נמר" קיבלו זאת .פשוטו כמשמעו
אין כוחות ידידותיים", קצין אחד" .אמר לאנשיו
".תירו בכל מה שזז"
במשך תקופה של שבעה חודשים, הם הרגו עשרות
.אזרחים לא חמושים
,בין הקורבנות היו שני אחים עיוורים
,נזיר בודהיסטי זקן, נשים, ילדים
,וזקנים שהתחבאו במקלטים תת קרקעיים
.ושלושה איכרים שניסו לשתול אורז
".כולם דווחו כ"אויבים, נהרגו בקרב
זוועות אלו בוצעו
על ידי חיילים של יחידות שסופחתי אליהן ככתב
.עבור עיתוני הצבא
כוח נמר" לא היה המחלקה היחידה"
.שדניס סטאוט דיווח עליה, שחצתה את הקווים
.אירוע אחד היה אונס ורצח של ילדה וייטנאמית
.היא נלכדה, הושארה לחקירה
,במשך תקופה של יומיים, היא נאנסה
.ואז בבוקר של היום השלישי, הרגו אותה
?האם היא נאנסה על ידי יותר מאדם אחד
,כן, כולם חוץ מהחובש וממני
.ואולי עוד אדם אחד מהמחלקה
?האם מחית
?ניסית בדרך כלשהי לעצור אותם
,כן. אחרי אירוע האונס
התלוננתי בפני מפקד החטיבה ותגובתו הייתה
,שדבר כזה קורה בכל המלחמות
.ושאסור לי לדבר עליו. זה היה אירוע מקובל
,מאוחר יותר, הלכתי אל קצין הדת
,סיפרתי לו על כך. הוא חקר בעצמו
.גילה שזו הייתה האמת, הלך איתי אל המפקד
המפקד אמר אז ש
,ובכן, הוא אמר לקצין הדת להתעסק בדת
,סילק אותו ואז אמר לי להיות בשקט
.שאני לא צריך לחזור מהפעולה הבאה
שנים לאחר מכן, עוד חייל הופיע
.עם עוד תלונות על פשעי מלחמה
- הם חתכו את צווארה והרגו אותה -
- כרתו לה את האוזניים -
בחקירה צבאית מצאה עילה סבירה
"להעמיד למשפט 19 חברים מ"כוח נמר .באשמת רצח או תקיפה
הרגנו עשרה איכרים ואז הפסקנו לירות -
- קרקפנו חייל מצבא צפון וייטנאם
.אבל לא הואשמו
.הדוחות הרשמיים נקברו בארכיון
.הם כולם היו צריכים ללכת לכלא
.הם היו אשמים ברצח
.נקודה
באותו זמן, הרגשתי שהאירוע
- ג'יימס וילבנקס יועץ צבאי -
,שאני חושב שהיה סטייה, לא הנורמה
,הכתים את כל החיילים הותיקים ויש מאות אלפי חיילים ותיקים
,שהלכו ועשו את חובתם
,בצורה המכובדת ביותר שיכלו
.והם הוכתמו באותה מברשת
אחד מהדברים שלמדתי במלחמה
הוא שאנחנו לא המין הטוב ביותר על פני כדור הארץ
.בגלל שאנחנו נחמדים
.אנחנו מין מאוד אגרסיבי. זה בתוכנו
- קרל מרלנטס נחתים -
ואנשים מדברים הרבה על "הצבא הופך
.ילדים למכונות הרג" וכאלה
.אני תמיד טוען שזה רק בית ספר תיכון
מה שאנו עושים עם הציביליזציה הוא שאנו לומדים לרסן
.ולדכא את הנטיות האגרסיביות הללו
.אנחנו צריכים להכיר אותן
.אני דואג למדינה שלמה שלא מכירה בכך
כי חושבים כמה פעמים אנחנו נכנסים
למצבים כאומה בגלל שאנחנו .תמיד הבחורים הטובים
לפעמים אני חושב שאם לא תמיד ,היינו חושבים שאנו החבר'ה הטובים
.אולי היינו משתתפים בפחות מלחמות
,מר רובין
?איך אתה מצפה באופן ריאלי לסגור את הפנטגון
- ג'רי רובין פעיל נגד המלחמה -
.הפנטגון מייצג רצח של אנשים ברחבי העולם
לציבור האמריקני אין שליטה על מה .שהממשלה שלהם עושה
,אז אנחנו נלך לשם במאות אלפים
,ונחסום דלתות ונמלא אולמות
.כך שהעבודה של הפנטגון תעצור
.כי העבודה של הפנטגון צריכה לעצור
הדבר היחיד שיש לעשות .עם הפנטגון הוא לסגור אותו
- להדיח את לינדון ג'ונסון -
- לעזאזל לא אנחנו לא נלך -
אנשים שחורים: הילחמו בגזענות לבנים - - לא בוייטנאמים
- אלך כאשר לינדה בירד תלך -
הייתה הפגנה רצינית בניו יורק
.או בוושינגטון כל סתיו וכל אביב
החלטנו שנלך להפגנה בוושינגטון
- ביל זימרמן פעיל נגד המלחמה -
,באנדרטת לינקולן בסתיו של 67
אבל נוציא כמה שיותר אנשים מתוך ההפגנה
.ונוביל אותם אל הפנטגון
בפנטגון, ננסה לעשות משהו יותר מיליטנטי
,מאשר סתם לעמוד סביב ולנאום נגד המלחמה
.שזה מה שהמפגינים הפכו להיות
כאשר הגיע הזמן להוביל אנשים הרחק
,מאנדרטת לינקולן לכיוון הפנטגון .חמישים אלף איש צעדו
ביל זימרמן, עכשיו מרצה זוטר לפסיכולוגיה
,בקולג' ברוקלין
.היה נגד המלחמה מראשיתה
כשהגענו לשם מצאנו גדרות מגן
שהוקמו סביב הפנטגון
.כדי לשמור עלינו במרחק מהבניין
.דחפנו אותן, הפלנו את הגדרות שלהם
.עבדתי באותו סוף השבוע
המזכירות שעבדו באזור שלי
- לסלי גלב הפנטגון -
היו מבוהלות עד מוות ממה שהמפגינים .נגד וייטנאם יעשו
הן חשבו שהם ייכנסו לתוך הבניין .ויאנסו אותן
.חלק מהם באמת עברו מעל החומות
.הייתה תחושה של מהפכה
אלוהים יודע מה הלכנו לעשות .כשהגענו לתוך הבניין
,חלק מהאנשים, ההיפים
.אמרו שהם הולכים להרים את הבניין באוויר
.אחרים רצו לבצע ונדליזם בבניין
,אחרים רצו לחלק חוברות נגד המלחמה בבניין
.לדבר עם אנשים
עצם הרעיון להיכנס לתוך המפקדה
.של צבא ארצות הברית
זו הייתה הפעם הראשונה שמפגינים נגד המלחמה
.נפגשו עם צוות צבאי פעיל
.לא חשבנו שהם האויב
.חשבנו עליהם כקורבנות המלחמה
.אבל התחלנו לראות את הממשלה שלנו כאויב
הנשיא ג'ונסון האמין שקומוניזם בינלאומי
.היה איכשהו מאחורי ההפגנה
,הוא הורה ל-AןC להגיע עם הראיות
.ורתח מכעס כשהם לא מצאו כלום
- רביעי בנובמבר, 1967 -
דווייט אייזנהאואר - - נשיא ארצות הברית לשעבר
- לינדון ג'ונסון נשיא ארצות הברית -
?אדוני הנשיא .כן-
.מדבר הגנרל אייזנהאואר ?מה שלומך, אדוני הנשיא
.אני בסדר, בהתחשב בנסיבות
אבל בדיוק עברנו גיהינום ,ותלמידי הקולג' האלה
.שלחתי את הובר אחריהם
,הם באו וצעדו לכאן, ואסרנו 600 מהם
.והענשנו 29 מהם
.גילינו שרובם היו באמת חולי נפש
הובר לקח 256
.שלכאורה החזירו את תעודות הגיוס שלהם
.אז אתה מתמודד עם בעיות נפשיות
אנחנו מדברים הרבה יותר מדי
על זכויות האזרח וזכויות חוקיות של היחיד
.ולא מספיק על זכויות ההמונים
.זו הסיבה שאנחנו מקבלים את זה
יש לנו אנשים שנבחרו באופן חופשי .וצריכים לתמוך בהם
.אני חושב שהממשלה שלך בצרות, גנרל
.אני חושב שהיא... אני לא רוצה להגיד את זה
אבל אני חושב שאנחנו יותר בסכנה מההשפעה השמאלנית
הקץ לגיוס - תמכו באנשים שאומרים לא - - !הפסיקו את המלחמה עכשיו
.מאשר היינו אי פעם ב-37 השנים שהייתי כאן
- הצילו חיים לא כבוד -
.ובמפלגה שלי הם עובדים מבפנים
בובי חושב שהוא יקבל את המינוי
,אלארד לואנסטין, עורך דין בן 38 מניו יורק
,השתתף בלהט נגד המלחמה של המפגינים
אבל הוא האמין שהדרך היעילה ביותר
להפסיק את הלחימה הייתה ,לעבוד בתוך המערכת הפוליטית
.לא מחוצה לה
התשובה, אמר, הייתה לעצור את לינדון ג'ונסון
.מלקבל קדנציה שנייה כנשיא
הוא נסע ברחבי המדינה כל השנה בחיפוש אחר מישהו
שירצה להתמודד מול הנשיא .בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית
,הוא ביקש מסנטור רוברט קנדי מניו יורק
שהתחיל להעביר ביקורת על ניהול .המלחמה של ג'ונסון
.הוא ביקש מרב אלוף ג'יימס גאבין
הוא ביקש מסנטור ג'ורג' מקגוורן .מדרום דקוטה
.כולם סירבו לו
.לואנסטין המשיך לחפש
, בפורט סיל, אוקלהומה, ב-17 בנובמבר, 1967
חברים ובני משפחה של חייל שנפל ,התאספו ללוויה
אחת מחמש הלוויות הצבאיות .שנערכו שם באותו חודש
- פסקל סי. פולאו מפקד פלוגה -
סמל ראשון פסקל קליאטוס פולאו
נהרג כאשר ניסה לגרור אחד מהפצועים
.משדה הקרב ליד הכפר לוק נין
,הוא היה חייל מיוחד במינו
,קיבל כוכב כסף אחד במלחמת העולם השנייה
ועוד שניים בקוריאה, וקיבל רביעי אחר מותו
.על אומץ ליבו בוייטנאם
.הוא היה אינדיאני קאיווה
הוא ושלושה מבניו
היו בין 42,000 ילידים אמריקנים
,ששרתו בוייטנאם
אחוז השירות לנפש הגבוה ביותר
.של כל קבוצה אתנית בארצות הברית
.אלמנתו של פסקל פולאו דיברה בטקס
.הוא הלך בדרכם של המנהיגים הגדולים", אמרה"
.אנשיו זוכרים ומעריכים אותו מאוד"
הוא נתן את חייו לאנשים ולמדינה
".שהוא אהב כל כך
"לא שמעתי את המילה "היפי ,עד שהגעתי אל קון טיין
,השגנו פלייבוי, מישהו קיבל פלייבוי בדואר .שכמובן היה מאוד חשוב לנו
- ג'ון מסגרייב נחתים -
הייתה שם כתבה על הייט-אשבורי
ותמונות של הבחורות רצות סביב
.בלי חולצות, אהבה חופשית
.והן היו היפיות
.חשבנו שזה היה "היפ פי" כי היו שם שני פי
היי, אני אלך הביתה ואהיה אחד מההיפים"
.כי הבחורות לא לובשות בגדים
".והן ילכו למיטה עם מי שבא
.אפילו אני יכולתי לקבל
אבל המידע היחיד שהיה לי לגבי תנועת השלום
.הגיע מהכוכבים והפסים
.הוא לא היה עיתון אובייקטיבי באמת
.שנאתי אותם לפני שבכלל ידעתי משהו עליהם
גשמי המונסון המשיכו לאמלל את החיים
.של ג'ון מסגרייב ושאר הנחתים בקון טיין
.אבל בתחילת נובמבר, רוב ההפגזות הפסיקו
התקפות אוויר אמריקניות, ארטילריה ואש ימית
.גבו מחיר כבד מהאויב המבוצר
לפני השחר ב-7 בנובמבר, שתי פלוגות מיחידתו של מסגרייב
נשלחו חצי קילומטר לתוך האזור הכפרי צפון מערבית לבסיס
.כדי לסרוק שוב את האזור
נכנסנו לתוך אזור שהיה גדרות ישנות
.שגדלו יחד עם ג'ונגל
.קשה מאוד לראות למרחק
בשטח הפתוח, ראינו שלושה חיילי צפון וייטנאם
שהתחילו לרסס 30 צרורות מהקלשניקובים שלהם
.ואז ברחו
,מפקד הפלוגה עצמו אמר .אני רוצה את הגופות שלהם"
".תביאו לי את הגופות שלהם
?הכול קשור למספר הגופות, נכון
.אמרנו, "בנאדם, זה תכסיס עתיק כמו קאסטר
החבר'ה האלה מראים את עצמם .כדי למשוך אותנו למארב
".המפקד, אל תעשה את זה
".בבקשה, החבר'ה האלה הם פיתיון"
".המפקד אומר, "חייבים ללכת
.והלכנו
.אני לא יכול להגיד לכם הרבה על המארב
.הייתי אחד מהאנשים הראשונים שנורו
.צרור אחד הוריד אותי
.מטיל הרימונים שלי נפל, ניסינו להחזיר אותו
,ונחתים, מהיום הראשון בבסיס הטירונות
,לומדים שהנחתים לא משאירים את המתים
.והם אף פעם, אף פעם לא משאירים פצועים בשטח
.זו הסיבה שאני חי היום
,הבחור הראשון שבא אליי .שכבתי עם הפנים למטה
הוא הושיט יד והכניס את הידיים מתחת לכתפיים שלי
והרים אותי ומכונת הירייה לא הייתה רחוקה
.הייתה אולי 7.2 או 3 מטר ממני
.זה מארב מאוד אינטימי
.זו קטטה
הוא ירה צרור לתוך החזה שלי שפוצץ אותי
מתוך הזרועות של הנחת שהחזיק אותי .ואז הוא נורה
עוד נחת צעיר מאוד אמיץ, בן 18
,מלואיזיאנה
הקרב הראשון שלו, ראה מה קרה
.ועדיין בא לקחת אותי
,הוא הושיט יד אליי והוא נורה .אני חושב שבזרוע
.והוא שכב לצדי
עכשיו, יש לי חור בחזה .גדול מספיק להכניס דרכו אגרוף
.ואני גוסס ואני יודע זאת
,שמעתי צרחה נוראית ממושכת
,וניסיתי להבין מי צורח ככה
כי זה נשמע כל כך
.ואז הבנתי שזה הייתי אני
,הם התחילו לגרור אותנו החוצה
,הם נרדפו על ידי הצפון וייטנאמים
והם היו מפילים אותנו
.ושוכבים עלינו
.הם ידעו, שנינו גססנו
.מטיל הרימונים נורה בצד הימני של החזה
.הם ידעו ששנינו היינו מתים
.אבל עדיין היינו בחיים
.אז הם לא התכוונו לעזוב אותנו
.הם ימותו לפני שיעזבו אותנו
הם כיסו אותנו עם הגופות שלהם ,וירו חזרה על צבא צפון וייטנאם
,ואז קפצו וגררו אותנו עוד קצת
.ושמטו אותנו ושכבו עלינו
.המשכתי להגיד להם לעזוב אותי
.התכוונתי לכך
אבל פתאום התחלתי לפחד .שאולי באמת יעזבו אותי
.מיינו אותי שלוש פעמים
,איש הצוות הבכיר אמר
.הוא נורה בלב או בריאות"
".אני לא יכול לעזור לו
.והוא הסתלק משם
".חשבתי, "טוב, בסדר
.ואז הגיע המסוק
.והם זרקו אותי לתוכו
,איש הצוות במסוק התיישב מעליי, עמד מעליי
הסתכל עליי ואז הסתכל על התותחן בפתח
,ואמר... תזיז אותי
.כי הוא לא יכול היה לטפל בי, הייתי אדם מת
.הם הטיסו אותי למרפאת דלתא בדונג הא
".וחשבתי, "בסדר, הגעתי עד לכאן
והרופא בא והסתכל עליי
.ואני בהכרה
.אני מדבר בהגיון
.והוא בודק כמה דברים
.ויש לי חור ענק בתוכי
הוא מסתכל עליי בעיניים והוא אומר "?מה הדת שלך, נחת"
".ואמרתי, "אני פרוטסטנטי
,והוא אומר, "תביאו לכאן כומר ".אני לא יכול לעזור לאדם הזה
.והוא הלך משם
,עוד מנתח עבר
,והוא הסתכל עליי
.וחינכו אותי תמיד להיות נחמד לאנשים
.כאשר הוא הסתכל עליי, חייכתי אליו והנהנתי
"?הוא אמר, "למה אף אחד לא עוזר לאיש הזה
,ובתוכי אני אומר
"?כן, למה אף אחד לא עוזר לאיש הזה"
,והם הרדימו אותי וחשבתי
".וואלה, זהו זה"
,וחשבתי, "בסדר, אלוהים
".אני מוסר את נשמתי לידיך
.וחשבתי שזה היה הסוף
,כאשר התעוררתי במחלקת טיפול נמרץ
,שהייתה בקתת פח
."חשבתי, "לכול הרוחות
.לא יכולתי... לא יכולתי להאמין
,אתמול מעל האנוי שלושה מטוסים אמריקנים הופלו
- דיוויד ברינקלי חדשות CBN -
.ולפחות שניים מהטייסים נלקחו בשבי
,אחד מהם היה רב סרן ג'ון מקיין השלישי
.בנו של מפקד הצי האמריקני באירופה
.אני זוכר שזה היה יום ראשון
,השמים בהאנוי היו מלאים מטוסים אמריקנים
.ורבים מהם הופלו
,טייסים בדרך כלל נפלטו הרחק
.אבל הטייס הזה נפל קרוב למקום שאותו הפציץ
.ראיתי את הכול מהרחוב שלנו
- באו נין האנוי -
,למרות שההפצצה עדיין נמשכה ,רצנו כדי לשבות את הטייס
.אבל כאשר הגענו, החיילים כבר תפסו אותו
,הרבה טייסים אמריקנים נלקחו בשבי
.אבל עבור ג'ון מקיין, הרדיו הודיע את שמו
בהאנוי היו כל כך מרוצים לשבות את בנו
של אדמירל אמריקני שהם אפשרו לעיתונאי צרפתי
.לראיין את מקיין בבית החולים
בדיוק סידרו את העצמות השבורות שלו בלי אפילו אספירין
.עבור הכאב
?איך קוראים לך
.רב סרן ג'ון מקיין
?כמה פשיטות עשית עד האחרונה
.בערך 23
?באילו נסיבות הפילו אותך
,הייתי בטיסה מעל העיר האנוי
והפצצתי ופגעו בי
.בטיל או באש נגד מטוסים
,אני לא בטוח מה מהם, והמטוס המשיך ישר למטה
ואני נפלטתי
,ושברתי את הרגל ושתי הידיים
,ונכנסתי לתוך אגם
.צנחתי לתוך אגם
כמה דרום וייטנאמים אספו אותי
,ולקחו אותי לבית החולים
.שם כמעט מתתי
הייתי רוצה רק להגיד
לאשתי
שאני אחלים
,אני אוהב אותה
.ואני מקווה לראות אותה בקרוב
אחרי הראיון, מקיין הוכה
.בגלל שלא הודה מספיק לשוביו
, במהלך כל סתיו 1967
דרום וייטנאמים ווייטקונג
המשיכו בסדרת קרבות הגבול שלהם
,בהכנה להתקפת הפתע
.עדיין במרחק מספר חודשים
,קון טיין, שם ג'ון מסגרייב נפצע .הייתה הראשונה
.אחריה בסיס "ארוון" בסונג בה
המוצב הדרום וייטנאמי
הסמוך לבירה המחוזית של לוק נין .היה הבא בתור
שם, יחידות גדולות של חיילים דרום וייטנאמים ווייטקונג
התקיפו בתיאום
ונלחמו במשך חמישה ימים כדי לשמור על השטח
.שהם כבשו, משהו שאף פעם לא עשו קודם לכן
.המפקדים האמריקנים היו מבולבלים
ואז בתחילת נובמבר, דוחות הגיעו אל אם.איי.סי.וי
שחמישה רג'ימנטים של צבא צפון וייטנאם ,וגדוד של וייטקונג
,בסך הכול 7,000 ביחד
התחילו להתאסף ברמות המרכזיות
סביב מחנה הכוחות המיוחדים .של ארה"ב בדאק טו
בקרב החיילים הדרום וייטנאמים ,היה נואין ת'אן סון
שהיה מאוד נלהב להילחם
עד שגם הוא מילא את כיסיו באבנים
.כדי לעבור את הבדיקות הגופניות
האסטרטגיה של המפקד שלנו
,הייתה לפתות את האמריקנים לשם
.כך שנוכל להרוס אותם ברמות המרכזיות
- נואין ת'אן סון צבא דרום וייטנאם -
,צבא צפון וייטנאם פרש את הכוחות שלו
,ווסטמורלנד שלח את כוחותיו אל דאק טו
.בדיוק מה שהאויב רצה שהוא יעשה
בקרב האמריקנים היו האנשים של , החטיבה העילית המוטסת ה-17
.לוחמי האש של ווסטמורלנד
כולנו ידענו באופן כללי שלא היו מחזירים אותנו
.אם לא היה מתרחש משהו גדול
- מאט הריסון צבא -
ידעת שהשטח שרץ בצפון וייטנאמים
,והם היו שם לא כדי להימנע ממגע איתנו
.אלא הם היו שם כדי להיות במגע איתנו
סגן מתיו הריסון
,היה עכשיו עם פלוגת אלפא של הגדוד השני
אותה פלוגת רובאים ששמו לה מארב
, ונפגעה קשות ביוני על מורדות גבעה 1338
.עשרים ושניים קילומטר מזרחה
זה לא התאים לוייטקונג
.אם יכולת למצוא אותם, יכולת להרוג אותם
.הבעיה הייתה לא למצוא אותם
הבעיה הייתה מה לעשות איתם .ברגע שמצאנו אותם
.גדוד 174 של צבא צפון וייטנאם חיכה
נואין ת'אן סון ואנשיו כבר התחפרו
ברמה
.שהם ידעו שהאמריקנים יירצו לכבוש, גבעה 875
- גבעה 875 -
הגענו לשם חודש לפני כן
.וחפרנו שוחות, בונקרים ותעלה סביב הגבעה
האנשים שאלו
,היער כל כך שקט ויפה"
"?למה אנחנו כאן
,אמרנו להם
.תמשיכו לעבוד"
".הם יבואו
, בבוקר יום ראשון, 19 בנובמבר, 1967
פלוגות אלפא, צ'רלי ודלתא
.קיבלו פקודה לכבוש את גבעה 875
מאט הריסון נפצע בטיסה מוקדמת
.ולא הורשה להצטרף אל אנשיו
.הוא עקב בדאגה אחר התקדמותם בקשר
ארטילריה כבדה ומטוסי אף-100 ,הפגיזו את הגבעה שלפניהם
בכוונה לחסל את עמדות האויב
.לפני שהצנחנים בכלל הגיעו לאזור
.הפסגה של גבעה 875 הייתה חשופה
.לא נותרו בכלל עצים
.האמריקנים הרסו את כולם
,בזמן שהפצצות נפלו
.היינו בטוחים בבונקרים שלנו
,שלוש הפלוגות נעו במעלה המדרון
,צ'רלי ודלתא מובילות
.אלפא במאסף
הצנחנים נכנסו בזהירות לקרחת יער
מלאה בעצים שנפלו מההפגזה של הבוקר
.ובמרחק 274 מטר בלבד מהפסגה
.כאשר הם טיפסו במעלה הגבעה, לא ירינו
.הם הגיעו למרחק חמישה מטרים מהשוחות שלנו
,כאשר יכולנו לראות את הפנים שלהם
"!צעקנו, "אש
אלפי כדורים מרובים אוטומטיים .קרעו את האוויר
רימונים תוצרת סין
.התגלגלו וקפצו על המורדות
האמריקנים חיפשו מחסה ככל יכולתם ,מאחורי העצים הנופלים
,גרדו את האדמה בעזרת הקסדות שלהם
.בניסיון לחפור בורות לחימה
פלוגות צ'רלי ודלתא רותקו
.ונקרעו לגזרים
,בינתיים, ליד מרגלות הגבעה
כוחות דרום וייטנאמים אחרים .הפתיעו את פלוגת אלפא מאחור
הם נראו לראשונה נעים מעלה דרך העצים
.על ידי טוראי מהברונקס בשם קרלוס לוזאדה
,כאשר אנשים מפלוגתו עלו במעלה הגבעה
,גוררים את הפצועים יחד איתם
,לוזאדה סיפק חיפוי כמיטב יכולתו
,יורה במכונת הירייה אם-60 מהמותן
.לפני שכדור פגע לו בראש
.הוא יקבל מדליית כבוד אחר מותו
,בחזרה בבית .הקרב פתח את מהדורת החדשות הליליות
הקרב של דאק טו הגיע ליומו ה-19
וכבר מדורג בקרב המערכות הכי עקובות מדם
.של מלחמת וייטנאם
.אין כל אות להפסקה
במהלך סוף השבוע, שלוש פלוגות
,של הבריגדה המוטסת 173 נעו במורד עמק הנהר
,לתוכו פלשו הצפון וייטנאמים
.עד שהגיעו לכאן ליד גבעה 875
.הן נקלעו לאש כבדה מהגבעה
,שתיים מתוך שלוש הפלוגות התקיפו את הגבעה
.והשלישית נשארה להגן על העורף
הן מצאו
אחר הצהריים המוקדמים, שלושת הפלוגות
.נוטרלו למעשה
,מפקדי הפלוגות מתו
.רוב הקצינים ורוב הסגנים מתו
השורדים מכול שלושת הפלוגות
התקבצו בקרחת היער
.ועשו כמיטב יכולתם להקים מעגל הגנה
פצצות ונפאלם אמריקני היכו בעמדות האויב
.עד שהיה חשוך מדי מכדי לראות
הנפאלם אפף את השוחות שלנו
.ושרף כמו דרקון
.רוב העמדות שלנו נשרפו לחלוטין
.אני עצמי נשרפתי
.הפנים שלי, האף, הידיים והרגליים עלו באש
.הפכתי ללפיד
.רצתי סביב
החיילים שלי זרקו עליי עפר .כדי לכבות את הלהבות
.ואז מטוס אמריקני נוסף עבר והפיל שתי פצצות
.אחת נחתה בקרב כוחות האויב החבויים
.השנייה נחתה ישירות על האמריקנים
.תוך שבריר שנייה, 42 נהרגו
.סגן שנפצע קשה הצליח למצוא מכשיר קשר שפעל
.לא עוד מטוסים מזויינים" הוא צעק לתוכו"
".אתם הורגים אותנו כאן"
.המלחמה על הגבעה המשיכה
.לאנשים נגמרו המים. התחמושת התחילה לאזול
.המסוקים שניסו להוביל מצרכים, הופלו
.ביום למחרת, מאט הריסון הצליח להגיע במסוק
.זה היה כאוס
זה היה אוסף של בחורים שחפרו תעלות
.והתחפרו מאחורי עצים
אלה היו בחורים שהיו בלי מים
.בחום הזה במשך יומיים
.כמעט כל אחד מהם היה פצוע
,מסביב היו רק גופות
.בחורים שנורו ופוצצו
.זה היה המדור השלישי של הגיהינום
ב-23 בנובמבר, שני גדודים חדשים של 173
,הצליחו לבסוף להגיע לפסגת הגבעה
.עבורה כל כך הרבה מתו
,אבל בלילה הקודם
כוחות צפון וייטנאם ששרדו
חמקו למטה בצד השני
.ונעלמו לתוך קמבודיה ולאוס
המפקדים החליטו שזה יהיה חשוב
.למורל שלנו להיות בכיבוש של פסגת הגבעה
נשארו לי 26 חבר'ה מהפלוגה , שכללה בתחילה 140
.וכל ה-26 היו פצועים
הריסון והאנשים התשושים שלו
.הוטסו במסוק לפסגה של גבעה אחרת
.זה היה חג ההודיה
,מסוקי צ'ינוק ירדו מהשמיים
נושאים מכלים ענקיים של תרנגול הודו חם ופירה תפוחי אדמה
ורוטב חמוציות, כך שה-173
.תוכל לקבל את ארוחת חג ההודיה
אם יש עוד נקודות מרוחקות או מסוכנות יותר
,לבלות בהן את חג ההודיה בוייטנאם מזאת
.אז רוב האנשים האלו מעולם לא ראו אותן
צלם טלוויזיה וכתב היו בצד
.שהשתמשו בנו כרקע
אני זוכר ששמעתי את הכתב אומר
"היום הוא 23 בנובמבר, יום חג ההודיה"
.והתחלתי להתרגז
.כאילו היינו בדרנים
.מאה ושבעה אמריקנים מתו בכיבוש גבעה 875
.עוד 282 נפצעו
.עשרה נוספים נעדרו
,מספר הנפגעים מצפון וייטנאם אינו ידוע
.אבל חושבים שהאבדות שלהם היו עצומות
ביוני, מאט הריסון איבד שניים מחברי כיתתו בווסט פוינט
על גבעה 1338
.הוא איבד שניים נוספים על גבעה 875
,מתוך השמונה שאיתם שירת בגדוד השני
.ארבעה מתו ושניים נפצעו
לכבוש פסגות הרים בג'ונגל בעל כיסוי משולש
לאורך גבול קמבודיה-לאוס
.לא השיג כלום בעל חשיבות
,הקרב על גבעה 875, כמו שאני חושב היום
היה מיקרוקוסמוס של מה שעשינו
.ומה שהשתבש בוייטנאם
.לא הייתה שום סיבה לכבוש את הגבעה ההיא
הגענו אל פסגת הגבעה
בצהריים של 23 בנובמבר
,וישבנו שם למשך
,אני לא יודע, חצי שעה או שעה
.מתאפסים על עצמנו ועל הכל
.מסוקי הצ'ינוק הגיעו, והורידו אותנו מהגבעה
אני בספק שהיה עוד אמריקני על גבעה 875
.מאז 23 בנובמבר
.לא השגנו כלום
.תקופה חדשה מתחילה
הגענו לנקודה חשובה
.שבה מתחילים לראות את הסוף
,בזמן שמאט הריסון ואנשיו לחמו על גבעה 875
,"ממשלת ג'ונסון הייתה באמצע "מתקפה מוצלחת
קמפיין יחסי ציבור שכוון להשיג תמיכה במלחמה
.ובאופן ניהולה
אם.איי.סי.וי פרסמו הערכה חדשה ונמוכה ,במפתיע לגבי כוחות האויב
.כדי להראות כמה נזק ארצות הברית גרמה להם
זה היה רק שני שליש מהמספר ,שהוצע על ידי ה-AןC
,כי אחרי ויכוח מר וממושך מאחורי הקלעים
ווסטמורלנד בחר
,לא להכליל את הגרילות הזמניות
,איכרים, זקנים, נשים ואפילו ילדים
שעזרו להניח את המוקשים, רימונים ומלכודות
.שגרמו ליותר משליש מכל הנפגעים האמריקנים
גנרל ווסטמורלנד אמר גם לעיתונות
שמספרי הגופות המרשימים שהמפקדים שלו דיווחו עליהם
".היו "מאוד, מאוד שמרניים
הוא אמר שהוא כנראה ייצג
חמישים אחוז או אפילו פחות" ".מכוחות האויב שנהרגו
,השגריר אלסוורת' בנקר הצטרף למקהלה
תוך שימוש במטפורה שהייתה בשימוש לראשונה 13 שנים קודם לכן
,על ידי המפקד הצרפתי בוייטנאם
.זמן לא רב אחרי מפלתם הגדולה בדיין ביין פו
אני חושב שאנחנו מתחילים עכשיו לראות .אור בקצה המנהרה
.אדוני השגריר, אתה מדבר על אור בקצה המנהרה
?מה אורך המנהרה הזו
אני חושב שאי אפשר לתחום את זה
,בתוך תקופת זמן מסוימת כלשהי
.מצב כזה
- תמכו בבנים שלנו בוייטנאם -
.המתקפה המוצלחת של לינדון ג'ונסון הצליחה
מספר האמריקנים שהאמינו שארצות הברית
.באמת התקדמה במלחמה, עלה
מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה
.לא השתתף בקמפיין יחסי הציבור
הוא התפכח מאוד מהמלחמה שתרם כל כך
לתכנן ולתמוך בה
,עד שכתב עוד מזכר סודי לנשיא
מייעץ לג'ונסון להקפיא את כמות ,הכוחות האמריקנים
להעביר את הפעולות על הקרקע ,לדרום וייטנאמים
ולעצור את ההפצצות על צפון וייטנאם
.במטרה להביא למשא ומתן
,לא הייתה סיבה להאמין", כתב מקנמארה"
,ש"גרימת הפגיעות הממושכת
,או העונש הכבד של הפצצות אוויריות
תהייה מספקת כדי לשבור את רוחם של ".הצפון וייטנאמים והוייטקונג
שילוב הפעולה הנוכחית שלנו בדרום מזרח אסיה"
,תהיה מסוכנת, תעלה בחיים
".ולא משביעה את רצון העם האמריקני
.ג'ונסון מעולם לא ענה
במקום זאת, הוא סידר שמקנמארה יהיה
.נשיא הבנק העולמי
מקנמארה ישמור על שקט
לגבי החששות שהיו לו
מאז תחילת המלחמה הקרקעית
.למשך 28 השנים הבאות
,מחליפו כמזכיר ההגנה היה קלרק קליפורד
עורך דין בולט מוושינגטון
,ויועץ מכובד לנשיאים דמוקרטיים
.שג'ונסון היה בטוח שיתמוך במלחמה
הסטודנטים של הארוורד
בינתיים, החיפוש בן השנה של אלרד לואנסטין
אחר מתמודד דמוקרטי לנשיאות
.סוף סוף הצליח
- מקארתי לנשיאות -
ב-30 בנובמבר, 1967, הסנטור ממינסוטה יוג'ין מקארתי
.הודיע שהוא ירוץ
זה נושא שצריך להביא אותו לאנשים של המדינה
בקמפיין של 1968
, בסוף 1967
עשרים אלף וחמישים ושבעה .אמריקנים מתו בוייטנאם
,הגיע הזמן, אמר גנרל ווסטמורלנד
".ל"התקפה כללית בכל החזיתות
אבל האויב היה במרחק חודש
.מפתיחה בהתקפה כוללת משלו