.תמיכת צופים כמוכם מאפשרת את השידור הזה
.אנא תמכו בתחנת השידור פי-בי-אס שלכם
- על הצופים להפעיל שיקול דעת -
,הסרט הזה מכיל תכנים למבוגרים - - שפה בוטה ואלימות גרפית
וורטינגטון, בירת תרנגולי ההודו העולמית - - אוכלוסיה 8,000
חלב לאנרגיה - - לשכת המסחר סיבלי איווה
גדלתי ביישוב חקלאי קטן .בדרום מינסוטה בשם וורטינגטון
,לאמריקה של הערים הקטנות ,לפחות לעיר הקטנה שלי
.היו מעלות גדולות
טים או'בריאן - - מינסוטה
.זה היה מקום בטוח לגדול בו
,הייתה ליגת בייסבול לצעירים בקיץ
.והיה הוקי בחורף
כולם מכירים את כולם על כל מגרעותיהם
ומה קורה בחיי הנישואים שלהם
.ומה השתבש אצל הילדים
היו מלא חברי קיוואני ומועדון האלקס
והקאנטרי קלאב ועקרות בית פטפטניות
.ואנשי דת צדקנים
.אני זוכר את היום שצו הגיוס שלי הגיע
,זה היה אחר צהריים קיצי כנראה יוני 1968
ואני זוכר שלקחתי את המעטפה הזאת הביתה
ושמתי אותה על שולחן המטבח שעליו .אימא ואבא שלי אכלו ארוחת צהריים
.והם אפילו לא קראו את זה
.הם פשוט הסתכלו עליה וידעו במה מדובר
והשתיקה בארוחת הצהריים הזאת
,לא דיברתי, אימא שלי לא דיברה ,אבא שלי לא דיבר
.רק חתיכת הנייר הזאת שכבה באמצע השולחן
,זה היה מספיק לגרום לי לבכות באותו היום
,לא על עצמי, אלא על אבי ואימי
,ששניהם היו בחיל הים במלחמת העולם השניה
והאמינו בשירות למען .המולדת וכל הערכים האלה
רואה בכל האזרחים אויבים פוטנציאליים...
.מצד אחד חשבתי שהמלחמה הייתה פחות מצודקת
.אבל מצד שני אהבתי את ארצי
ואהבתי את החיים שלי בעיירה קטנה .ואת חבריי ואת משפחתי
,אז בקיץ 1968, התלבטתי מה לעשות
וזה היה בשבילי יותר מענה
והרסני וכואב מבחינה רגשית מאשר .כל מה שקרה לי בווייטנאם
.בסוף פשוט נכנעתי
ויום אחד עליתי על האוטובוס ,עם בוגרי תיכון אחרים
,ונסענו לסו פולס במרחק של כמאה קילומטר
.הרמנו את ידינו והתגייסנו
,אבל זאת לא הייתה החלטה .זה היה ויתור על ההחלטה
,זה היה שחרור של הגוף שלי
,כיבוי של מתג במצפון שלי ,פשוט לכבות אותו
כדי שהוא לא ינבח עליי ויגיד לי אתה עושה משהו רע ומרושע וטיפשי"
".ולא פטריוטי
מספר ההרוגים בשבוע שעבר במלחמת וייטנאם פורסם היום
,הראה 299 הרוגים אמריקנים .המספר הכי נמוך מזה חודשים
299 :ארה"ב, הרוגים השבוע - שבוע שעבר: 380
דרום וייטנאם: השבוע 355 - שבוע שעבר: 286
- סך הרוגים ארה"ב בשבע שנים: 25,367 -
- ברלין -
- לונדון -
- פריז -
- שטוקהולם -
- האג -
- פראג -
- וושינגטון די.סי -
,ביוני 1968, רוח המהפכה
,על מלחמת וייטנאם
,על אי צדק
,על זכויות אדם
.נראה שהתפשטה לכל מקום
.הלחץ לסיים את המלחמה הלך וגדל
הנשיא לינדון ג'ונסון .כבר החליט לא להתמודד שוב
,התנקשויות ומהומות זעזעו את האומה
.והמדינה התכוננה לבחור נשיא חדש
בינתיים, דיפלומטים אמריקנים וצפון וייטנאמים בפריז
.לא התקדמו לשום מקום
הקומוניסטים התעקשו שלא יכול להיות משא ומתן שיישא פרי
עד שארה"ב תפסיק להפציץ את .צפון וייטנאם
,שר ההגנה החדש, קלארק קליפורד
,שהפך מנץ ליונה לאחר מספר חודשים בתפקיד
.התחנן בפני הנשיא להפסקה מוחלטת
אנחנו יכולים לקוות להצליח רק על" .שולחן המשא ומתן", הוא אמר לג'ונסון
".אנחנו במלחמה שאנחנו לא יכולים לנצח"
.הנשיא סירב להפסיק את ההפצצה
,במהלך החודשים הבאים
יהיו דיווחים על התקדמות בשדה הקרב
.ובאזורים הכפריים
אבל ההתקדמות הגיעה כל כך לאט ,ובמחיר כל כך עצום בחיי אדם
- גז מדמיע בחדר המשאבות -
,עד שהמלחמה נגד המלחמה התגברה בבית
,תוך התנגשות מעמדות ודורות זה בזה
והפצת חוסר אמון כלפי הפוליטיקאים שנראו שאינם יכולים או רוצים
.לסיים את הלחימה
- פושעי מלחמה אינם אמריקנים -
גברים צעירים מכל רחבי המדינה ימשיכו
לעמוד בפני שאלות והחלטות
- מלחמה זה גיהינום -
שאבותיהם וסביהם נאלצו להתמודד עמן לעתים רחוקות
.כשהתבקשו להילחם במלחמות אחרות
!להפסיק את הטירוף המלחמתי מיד - - ועידת השלום בווייטנאם, השדרה החמישית
?מה אזרח חייב למדינה שלו
- !התנגדו -
מה אפשר לעשות כשמתבקשים להילחם ?במלחמה שאתה לא מאמין בה
איך אמור חייל להבחין בין אויב הנחבא אל הצללים
לבין אזרחי וייטנאם שהוא היה ?אמור להגן עליהם
- מקארת'י -
קיץ 1968
- הפסיקו את המלחמה -
יהיה אחת התקופות הכי .משפיעות בהיסטוריה האמריקנית
מוקדם יותר השנה, מנהיגים בכירים ,בארה"ב התחייבו שבסיס הנחתים בקה סאן
,שהיה תחת מצור של 77 ימים .יהיה מוגן בכל מחיר
- שלחו עזרה -
ג'ונסון אמר בסתיו 67 וכשנכנסנו ל-68
מקס קלילנד - - צבא ארצות הברית
".אני לא רוצה שום דיאן ביאן פו"
,אז כל הכוח הצבאי האמריקני מראשי המטות על הקרקע
,בין אם האמינו בהצלת קה סאן או לא
היו נחושים בדעתם לוודא
.שהמצור נשבר
הרגע המשמעותי ביותר בסיפור
,הוא ששבוע אחרי שהמצור נשבר
.הם קברו את הבסיס ונטשו אותו
.זה היה מיקרוקוסמוס של וייטנאם
,כעת היה מפקד חדש בווייטנאם
,גנרל קרייטון וו. אברמס ,גיבור מלחמת העולם השניה
,חייל של חיילים", כפי שכתב אחד תיאר אותו"
."שהיה מסוגל "לעורר אגרסיביות בצמח בגוניה
כתב חדשות אחד תיאר אותו פעם
.בתור מיטה לא מסודרת שמעשנת סיגר
.הוא היה קשוח. הוא שתה הרבה
.הוא היה רגזן בבוקר
לואיס סורלי - - צבא ארה"ב
לפעמים קצינים היו קובעים איתו פגישות
.בבוקר, עם גנרלים שעשו לו צרות
אברמס היה בגדר פנים חדשות רצויות .בשביל המלחמה האמריקנית
.כתבים ראו בו אדם יותר כנה ופתוח מקודמו
מדיניות יחסי הציבור הכללית" ,של הפיקוד הזה," הוא אמר לכפופים לו
".תהיה לתת לתוצאות לדבר בעד עצמן"
,מדי פעם," ציין קצין אחד"
מותר לנו להצהיר בכנות ".שלא עשינו דבר החודש הזה
חיילים רבים האמינו עד סוף חייהם
,שאילו אברמס לקח פיקוד קודם
.התוצאה הייתה יכולה להיות שונה
,נאמר לך באופן ממוקד מאוד
.אנחנו צריכים לערום כמה שיותר גופות"
"?כמה וייטנאמים הרגת היום
וינסנט אוקמוטו - - צבא ארה"ב
זה היה יחס ההרוגים שקבע
.אם זה יחשב לניצחון או להפסד
אז אם הרגת 20 צפון וייטנאמים ואיבדת ,רק שני אנשים
הם הכריזו על ניצחון גדול עבור .קרב היריות המסוים הזה
סגן וינסנט אוקמוטו נולד במהלך מלחמת העולם השניה
במחנה מעצר לאמריקנים ,ממוצא יפני בפוסטון, אריזונה
.הבן השביעי למהגרים יפנים
.כל ששת אחיו שירתו במדים
שניים מהם לחמו בגדוד הלוחם 442 המהולל
,באיטליה וצרפת
,היחידה הכי מעוטרת במלחמה הזאת
ולכן כאשר ארצו של אוקמוטו יצאה ,למלחמה בווייטנאם
.הוא האמין שגם הוא צריך ללכת
הוא היה מפקד המחלקה .בגדוד השני של צוות בראבו
,גדוד 27, דיביזיה 25 של חיל הרגלים ,שבסיסו בקו צ'י
,במרחק של כ-32 ק"מ צפונית מערבית לסייגון
באזור שכולו מלא .בקילומטרים רבים של מנהרות וייטקונג
.ההורים שלי הם מהגרים מיפן
אכלתי אורז ממש כל יום בחיי
.עד שהתגייסתי
.אז ערכנו מבצע של חיפושים בכפר
,לא מצאנו שום נשק
.לא מצאנו שום ספרות קומוניסטית
.אז לקחנו לעצמנו הפסקת צהריים ארוכה
.כולם רצו להסתתר מהשמש
אז הקשר שלי, החובש שלי ואני
הלכנו לבית המסוים הזה
,והיו שם שלוש נשים ותינוק בידה של אחת מהן
.וילד בערך בן ארבע
.ואחת מהן הכינה אורז
הנה אוקמוטו, בנה של גברת אוקמוטו
.שלא אכל אורז מאודה חם במשך חודשים
.אני מסתכל עליו, הוא נראה טוב
.אז אני מביא את המתרגם שלי
,אמרתי, "היי, תגיד לאשה הזאת, הסבתא
שאני אתן לה חפיסת סיגריות
מנת ההודו שלי ופחית אפרסקים
.בעבור קצת אורז מאודה וגם דג וירקות
.זה היה נפלא. ואני ביקשתי תוספת
הקשר שלי אומר, "האנשים האלה לא מספיק עניים
"?בלי שאתה אוכל להם את האוכל
אמרתי לו, "אתה יודע, יש להם פה מספיק "אורז להאכיל תריסר אנשים
,ואז חשבתי על זה
.באמת יש להם אורז לתריסר אנשים
,אז ביקשתי מהמתרגם לשאול אותה "?בשביל מי כל האורז הזה"
".לא יודעת"
.אז התחלנו שוב לחפש מסביב
.ומצאנו פתח של מנהרה
.קיבלתי רימון
אחרי שהעשן התפזר, גררנו
.נראה לי שבע או שמונה גופות למרכז הכפר
.ורצינו לראות מי יבכה על האנשים האלה
.כדי שנוכל לחקור עוד אנשים
,הנשים שחיו בבית הזה, שאכלתי מהאורז שלהן
.הן כולן כורעות בבכי
,ואי אפשר היה לזהות אותם .הם היו גוויות חרוכות
ואני חושב שזאת הייתה הפעם הראשונה .שידעתי שהרגתי אנשים
קיבלתי מחמאה מהמפקד. אבל
זה לא היה משהו שאתה יכול ,להגיד שהייתה בו תהילה
.או שהרגשת שהגעת לאיזה הישג ממשי
במהלך הקיץ, אוקמוטו נפצע פעמיים
,והשתתף ב-22 תקיפות ממסוק
.ארבע מהן בתור מפקד צוות בראבו
.בבוקר אוגוסט 23 הוא ביצע את התקפתו ה-23
תשעה עשר מסוקים הטיסו את הגדוד הראשון והשני
.לאזור נחיתה חדש ליד קמבודיה
,המשימה שלהם הייתה להתחפר, לעמוד על המשמר
ואיכשהו לחסום גדוד של חיילים ,צפון וייטנאמיים
.שניסו להימלט מעבר לגבול
היחידה של אוקמוטו תוגברה על ידי פלוגה
,של חיל רגלים ממונע, שלושה נגמ"שים וטנק
.אבל הם עדיין היו בנחיתות מספרית משמעותית
הוא, יחד עם פחות מ-150 איש שהיו תחת פיקודו
העבירו את שארית היום וכל היום למחרת
,בהכנות כמיטב יכולתם להתקפה
הטמנת מוקשי קליימור
.ומתיחת שלושה גלילים של תיל
,ב-24 באוגוסט, בערך בשעה עשר בלילה
.נפגענו ממטח כבד של פצצות מרגמה
,במהלך עשר השניות הראשונות
כל שלושת הנגמ"שים והטנקים
.הוצאו מכלל פעולה על ידי רימונים מונחים
.פצצות תאורה האירו לזמן קצר את הסביבה
חיילי אויב רבים רצו לקראתם
.דרך העשב הגבוה
פצצות מרגמה של הווייטקונג עשו .שתי פרצות בגדר התיל
אם אוקמוטו ואנשיו המעטים ,לא יכלו לסגור אותן
.הם בוודאות היו מוכרעים
הוא וארבעה אנשים קרובים אליו החזיקו את האם-16 שלהם
.מעל ראשיהם וירו על עיוור
.האויב המשיך להגיע
.היו איתי ארבעת אנשיי
,ולמרות האור של הנורים, אמרתי
שניים מכם שילכו לאייש" ".את המקלעים שעל הנגמ"שים
,התגובה שקיבלתי הייתה ".לך לעזאזל, אני לא הולך לשם"
אז רצתי אל הנגמ"ש הראשון
.והוצאתי את המקלען המת מהצריח
קפצתי פנימה, איישתי את מכונת הירייה
.ויריתי עד שאזלה התחמושת
אוקמוטו רץ לנגמ"ש השני ואז השלישי .ורוקן את מקלעיהם
.והם המשיכו לבוא לעברנו
אז זחלתי לשם, עד שהייתי במרחק .של בערך עשרה מטרים מהם
.והרגתי אותם עם רימוני יד
שני רימוני אויב נפלו לידו והוא הצליח .לזרוק את שניהם בחזרה
.אבל שלישי נפל מעבר להישג ידו
.רסיסי מתכת כיסו את רגליו וגבו
.ידעתי בוודאות שאני הולך למות
.אוקמוטו, אתה לא תצא מכאן"
,אימא תיקח את זה קשה
".אבל אתה יודע שאתה לא תצא מכאן
.וזה משחרר
.כשאתה יודע שאתה הולך למות, הפחד עוזב אותך
.לפחות במקרה שלי, כבר לא פחדתי
פשוט הרגשתי כעס כי ראיתי את כל הבחורים הקטנים האלה
.מנסים להרוג אותי
,ואם זה המצב
אז אני הולך להקשות עליהם כמה שיותר
.לפני שאמות
.הרגתי הרבה אנשים אמיצים באותו לילה
,והצדקתי את זה בכך שאמרתי לעצמי
אולי מה שעשית, רק אולי"
".הציל את החיים של כמה מאנשיך
באותו הלילה, האויבים עברו לקמבודיה
.וגררו איתם כמה מחלליהם שיכלו
.שליש מהפלוגה של אוקמוטו נפל
,עבור מאמציו באותו היום
,וינסנט אוקמוטו קיבל את צלב השירות המצוין
.העיטור השני הכי גבוה של צבא ארה"ב
,לפני סיום השירות שלו
הוא הפך להיות האמריקני ממוצא יפני הכי מעוטר
.ששרד את מלחמת וייטנאם
?אתה יודע מה
.הגיבורים האמיתיים הם אלה שמתו
.בני 20-19 עשרים שנשרו מבתי הספר
לא היו להם את דרכי הבריחה שהיו לאליטות
.ולעשירים ובעלי הפריבילגיות
.וזה לא היה הוגן
אז הם חשבו על השירות הצבאי
.כמו על מזג האוויר
.אתה חייב לעשות את זה, ואתה עושה
,אבל לראות את הנערים האלה שהיה להם הכי מעט להרוויח
,לא היה להם למה לשאוף
.הם לא עמדו לקבל תגמול על שירותם בווייטנאם
,ואף על פי כן בסבלנותם הבלתי נדלית ,נאמנותם זה לזה
.האומץ שלהם תחת אש היו יוצאים מהכלל
,ואתה שואל את עצמך
"?איך אמריקה מייצרת אנשים צעירים כאלה"
.באותה העת, אף אחד בצפון לא דיבר על האבדות
חוגגים את הניצחון המהולל של הצבא - - ושל העם בהאנוי
- על הפלת 2,500 מטוסי אויב -
."כנראה לא נכון יהיה לקרוא לזה "שקר
.זאת הייתה תעמולה
אפילו היום העם הווייטנאמי
הוי דוק - - צפון וייטנאם
לא יודעים במדויק כמה מילדיהם ובני ארצם
.מתו במלחמה
- ניצחונות, חדשות טובות ברחבי המדינה -
בהתחלה, רדיו האנוי תיאר את מתקפת טט
."בתור שורה של "ניצחונות מוחצים
- סייגון -
שבהם "מאות אלפי אנשים התקוממו
לנג ויי - - קה סאן
".והחריבו את עמדות האויב
,"אבל לאחר מספר שבועות" ,נזכר צפון-וייטנאמי אחד
.לא שמענו יותר חדשות"
המשטר בסייגון עדיין היה שם .ומטוסי ארה"ב עדיין הפציצו
".היה ברור שברדיו לא אמרו את האמת
,מספר האבדות מעולם לא נחשף
אבל עבור אזרחי צפון-וייטנאם שהאזינו בחשאי לדיווחים
,מה-CBB ורדיו סייגון .היה ברור שהוא היה כבד
.התקשורת והרדיו מעולם לא הזכירו אף תבוסה
,אהבתי לקרוא את העיתונים .אבל מעולם לא קראתי על תבוסה
.הם כתבו רק על ניצחונות
.זה היה קצת מוזר
,אם יש רק ניצחונות, אנשים עשויים לשאול
?איפה הבן שלי, איפה הוא מת
שאלות קשות. אז היה יותר בטוח להיות בשקט
פאם לוק - - צבא צפון וייטנאם
.לעת עתה
- שום דבר לא יקר יותר מעצמאות וחופש -
.כל פעם שהגיע מכתב מאחי, זה היה כמו חג
אבל הבנו שהוא שלח אותו .לפני שישה או שמונה חודשים
,בכפר שלי, היו אנשים שמתו
.שאף פעם לא חזרו מהדרום
,אבל עד סוף המלחמה
.מעט מאוד משפחות קיבלו עדכון מהממשלה
, בשלהי אוגוסט 1968
לה זואן והמנהיגות הצפון-וייטנאמית
.פתחו במתקפה נוספת
.התוצאה היתה זהה לטט ומיני-טט
.הם איבדו 17 אלף אנשים נוספים
אלפי מגוייסים חדשים נדרשו לרדת דרומה .כדי להחליף אותם
,המלחמה החלה להראות כמו בור פתוח" .כפי שנזכר צפון-וייטנאמי אחד
,ככל שאיבדנו שם יותר צעירים ".ככה הם שלחו יותר
הבנים של כמה חברי מפלגה
.וחבריהם נשלחו לחו"ל כדי להימנע מגיוס
- ברית המועצות -
.סטודנטים באוניברסיטה היו פטורים
אנשים עם כסף שיחדו מגייסים שיוותרו לבניהם
או שיחדו רופאים כדי שיכריזו עליהם .כלא מתאימים לגיוס
,חלק מהמנהיגים שלחו את ילדיהם לחזית
.אבל הם היו מיעוט
,רוב הבנים של המנהיגים
,כמו הילדים של לה זואן
.נשלחו ללמוד בברית המועצות
,רוב המגויסים היו עניים מהאזורים הכפריים
הם היו פתוחים במיוחד לססמאות .וההבטחות של המהפכה
אלפי מחליפים עברו בנתיב הו צ'י מין
,לצד כלי רכב שרופים ובתי עלמין צבאיים
עם אבנים מסומנות עם שמותיהם של המתים
.ותאריך פטירה של כל אחד
הם פגשו בקבוצות קטנות של אנשים פצועים
.שנעו בכיוון השני
.אלה שאיבדו את ידיהם הלכו
.אלה שאיבדו את רגליהם נסעו במשאיות מוסוות
היו חיילים שהתעוורו
.ואחרים שנכוו קשות מנפאלם
,"תמצאו הנאות מכל הסוגים בדרום"
אמרו הפצועים העייפים לצעירים .שהלכו לעבר המלחמה
,כולם היו מפוחדים", נזכר קצין פוליטי אחד"
.במיוחד כשפגשנו את האנשים אלה"
".זה היה כמו לראות את עצמנו בעתיד
הציר הכי צעיר מהנציגות של ניו ג'רזי
- 8 באוגוסט, 1968 -
.מצביע לנשיא ארה"ב הבא, ריצ'רד ניקסון
יש לנו 18
דייויד, הכפלנו את זה ל-18
ריצ'רד ניקסון היה דמות
בולטת ושנויה במחלוקת בפוליטיקה האמריקנית
.במשך יותר משני עשורים
,הוא היה חבר קונגרס וסנאטור ,ידוע במיוחד באנטי-קומוניזם החריף שלו
לאחר מכן במשך שמונה שנים הוא מילא .תפקיד בתור סגן הנשיא של דווייט אייזנהאואר
הוא הפסיד בפער קטן לג'ון קנדי בבחירות לנשיאות ב-1960
והובס שוב כעבור שנתיים כשניסה .להתמודד על תפקיד מושל קליפורניה
.נראה שהקריירה שלו הגיעה אל קיצה
אבל אז, באחת מההתאוששויות הכי מפתיעות ,בהיסטוריה הפוליטית של ארה"ב
הוא הערים והתעלה בקמפיין על יריביו
ניקסון 650, רוקפלר 227, רייגן 182 - - אחרים 182, מינימום לזכיה-667
כדי להיות המועמד הרפובליקני ב-1968
ריצ'רד מ. ניקסון
המינוי שלו לסגן נשיא
,היה הדובר הקשוח .מושל מרילנד הכמעט לא מוכר, ספירו אגניו
ניקסון טען
שהוא יוכל לאחד את אמריקה המפולגת
.ולהביא את המלחמה אל קיצה
כשהאומה החזקה בעולם יכולה לשקוע
ארבע שנים במלחמה בווייטנאם ,בלי לראות את הקץ באופק
כשהאומה העשירה בעולם לא יכולה ,לנהל את כלכלתה
כשהאומה עם מסורת שלטון החוק
הגדולה ביותר נגועה בהפקרות ,חוקית חסרת תקדים
כשהאומה שהייתה ידועה במשך מאה
בתור אומה של שוויון הזדמנויות ,נקרעת על ידי אלימות גזעית חסרת תקדים
וכשהנשיא של ארה"ב
לא יכול לנסוע לחו"ל או לשום עיר גדולה בארצו
,מחשש להפגנה עוינת
.אז הגיע הזמן למנהיגות חדשה לארה"ב
- ניקסון -
,ערב טוב משיקגו
שבה וועידת המפלגה הדמוקרטית ה-35
- 25 באוגוסט 1968 -
נפתחת מחר עם ההבטחה לזעזוע באולם הזה
.ואיום באלימות מבחוץ
שני הצדדים הזיזו את כוחותיהם .בבוקר יום ראשון חמים לעימות בשיקגו
כ-6,000 אנשי צבא, מאומנים בפיזור .הפגנות ומוכנים לפעולה
אנשי הצבא יצאו למקומות סודיים מסביב לעיר
באחת ממוביליזציות הצבא .הגדולות בהיסטוריה הפנימית
- מהפכה -
,כ-15 אלף מפגינים התכנסו בשיקגו
רובם הגיעו להביע את מורת רוחם לגבי המלחמה
- חזיר לנשיאות -
.חלק רוצים להפריע להתקהלות
,ריצ'רד ג'יי. דיילי ראש העיר הדמוקרטי של שיקגו
.היה נחוש בדעתו למנוע מהומות בעיר
.12 אלף אנשי משטרת שיקגו היו בכוננות
בנוסף ל-6,000 אנשי צבא ארה"ב
היו עוד 6,000 אנשי המשמר הלאומי
, FBIועוד 000, 1 סוכני מודיעין מה-
.ה-CIA והצבא
- וועידת המפלגה הדמוקרטית 1968 -
ראש העיר דיילי הקיף את האמפיתאטרון של שיקגו
שבו התקיימה הוועידה
ומנע מהמפגינים אישורים לצעוד
.או לישון בפרקים של העיר
אתם מתכננים ללכת בלי האישור ?אם לא תקבלו את אישור
בהינתן העובדה שבמשך חודשים רבים הודענו לעירייה
,ולאומה שברצוננו לקיים הפגנה
רני דייויס - - פעיל נגד המלחמה
עצרת בשיקגו כדי להביע ,את מורת רוחנו מהמלחמה
עשרות אלפי האנשים שבאים לעיר .הם בגדר אישור
המאבק שלנו הוא נגד המיליטריזם שמתפתח במדינה הזאת
בתגובה לתלונות פוליטיות וחברתיות לגיטימיות
על ידי הבאת כוחות במקום להתמודד .עם הבעיות והסוגיות האמיתיות
- חומרי נפץ -
בשם הביטחון, חופש התקשורת
,חופש התנועה
,ואולי עד כמה שזה נוגע למפגינים עצמם
.אפילו חופש הביטוי הוגבל פה באופן חמור
.ועידה דמוקרטית עומדת להתחיל במדינת משטרה
.אין דרך אחרת לומר זאת
.שהצירים ישבו במקומם
,סגן נשיא יוברט האמפרי
,ממשיכו הנבחר של הנשיא ג'ונסון .היה המתמודד המועדף
הוא תמיד היה גיבור בעיני ,האגף הליברלי של מפלגתו
,חלק מדברים על שינוי - - אחרים עושים אותו
,אבל מכיוון שהוא תמך בנאמנות בנשיא ובמלחמה
צירים רבים ורוב המפגינים
מחוץ לאולם הוועידה גיבו את יריבו ,שהתנגד למלחמה
.הסנאטור יוג'ין מקארת'י
,בלילה השני של הוועידה
,המשטרה הוציאה מאות מפגינים
.מלינקולן פארק עם אלות וגז מדמיע
- הפסיקו את המלחמה -
הצירים לבשו סרט שחור על זרועם
ביום המחרת, דמוקרטים ניהלו דיון סוער
.על נקודה במצע המפלגה שקראה לסיום המלחמה
- בוכים למען אמריקה -
,כשתומכי האמפרי הצביעו נגד .הצירים שהתנגדו למלחמה זעמו
כל מי שהצטרף להפגנה... יוצאת הדופן הזאת בניו יורק
.להבעת רגשי התנגדות למלחמה בפני הוועידה
- הפסיקו את המלחמה -
המפגינים גילו התנגדות כשהמשטרה ניסתה לעצור
.איש צעיר שניסה לקרוע דגל ארה"ב
!פקחו עליהם עיניים! אל תפנו להם את הגב
,כל השוטרים היו בחורים מהשכונות
.איטלקים, פולנים, אירים
.חלקם בטח היו בווייטנאם
פיליפ קפוטו - - עיתונאי
,ואם הם לא היו
.בטח היו להם בני דודים או אחים שכן היו
,פיליפ קפוטו, שלחם עם הנחתים בווייטנאם
כעת היה כתב שהוטלה עליו משימה לסקר .את העימות ברחובות אמריקאים
!צלמו אותם זורקים אבנים
אז לפתע כל הרחובות התמלאו
'בצעירים האלה שאינם נראים כמו שתלמידי קולג
.אמורים להיראות בעיני השוטרים
.חלק מהם ביצעו מעשי ונדליזם והטיחו קללות
ואני חושב ששוטרים רבים ראו בזה
.כניצול לרעה של הפריבילגיות שלהם ובזו להם
הם עושים לנו פרובוקציות
,אבל אנחנו לא רוצים להתעמת איתם עכשיו .זוזו לאחור, בבקשה
דייויד ברינקלי - - חדשות CBN
,יש דיווח, מצולם .מגרנט פארק, מרכז העיר שיקגו
באותו הערב, אלפי מפגינים
,נחסמו מלהגיע לסביבות הוועידה
צעדו לעבר מטה המפלגה הדמוקרטית
.במלון הילטון במישיגן אבניו במקום
נראה שהצועדים באו מכל מקום
ועכשיו מתקרבים מהדרום למישיגן אבניו
חזרה לנקודה
.שבה המשטרה חסמה אותם מקודם
תוריד את הידיים
!קדימה
!קדימה! לך
אני מציג בפניכם למינוי הדמוקרטי
לנשיאות ארצות הברית
את שמו של הסנאטור .יוג'ין ג'יי. מקארת'י ממינסוטה
,במרכז העיר שיקגו בשדרות באלבו ומישיגן
.במשך זמן מה התנהלה הפגנה למען השלום
.המשטרה יצאה לדכא אותה
.המשמר הלאומי נקרא לעזור
!תפסו אותו
אנשים צעקו
.אני הדלקתי את הטלוויזיה
- מדווח: גייב פרסמן -
אני לא חושב שחשבתי לעומק ,כתלמיד קולג' צעיר
.אבל חשבתי שהמדינה מתפרקת
ג'יימס ווילבנקס - - טקסס A&M
.היה נראה כאילו אנחנו יוצאים מדעתנו
ולא יכולתי לדעת אם אלה המפגינים או המשטרה
- שדרות באלבו פינת מישיגן, שיקגו -
?או שכולם יצאו מדעתם
.בוועידה היה עוד יותר בלבול
כמה מהצירים שהתנגדו למלחמה שנתנו ,את קולם לרוברט קנדי שנרצח
,העבירו עכשיו את תמיכתם למועמד אחר
.הסנאטור ג'ורג' מקגוורן מדרום דקוטה
,ועם ג'ורג' מקגוורן כנשיא ארה"ב
סנאטור אברהם ריביקוף - - (דמוקרט, קונטיקט)
לא נצטרך לסבול טקטיקות .גסטפו ברחובות שיקגו
".הקהל כל הזמן דיקלם ש"כל העולם מסתכל
,לינדון ג'ונסון שצפה בכאוס בטלוויזיה
.שקל לטוס לשיקגו ולחזור למרוץ בעצמו
ראש העיר דיילי אמר לנשיא שיהיו לו מספיק צירים
,כדי לזכות במינוי
אבל השירות החשאי הזהיר .שהוא לא יוכל לערוב לבטחונו
טסתי לאוסטרליה בשבוע האחרון .של אוגוסט 1968 למנוחה והתאוששות
.לא ממש רציתי ללכת למנוחה והתאוששות ?כי חשבתי לעצמי, איך אני יכול להירגע
אז אני מדליק את הטלוויזיה והסצנה הראשונה שאני רואה
רון פריזי - - ראש צוות מסוק
.הטלוויזיה נהיית בהירה
הסצנה הראשונה שראיתי הייתה מצלמה ,היה קלוז-אפ
מעל כתפו של חייל סער
.שהחזיק ילד בעורף חולצתו
.והוא מכה בו עם אלתו
.ורואים דם וכל הבלגן שמסביב
.ואז המצלמה מפסיקה לצלם וזה רחוק
.והמהומות האלה והקרבות ממשיכים
,ואני חושב לעצמי ."אלוהים, הרוסים פלשו לצ'כוסלובקיה"
,ואז פתאום, "הוועידה הדמוקרטית בשיקגו
".ארה"ב של אמריקה
,ואני אמרתי... ברגע הזה .התחלתי לעסוק בפוליטיקה
- מחוץ למלון הילטון -
,באותו הרגע
הבנתי שכל מי שאכפת לו מאמריקה
נשלח לצד השני של העולם ,לרדוף אחרי רוח רפאים בג'ונגל
.להרוג סבתא של מישהו בלי שום סיבה
.ובינתיים, המדינה שלי נקרעת לגזרים
אז ראיתי מישהו שנראה כמו אבא שלי מכה .מישהו שנראה כמוני
?אלוהים אדירים, באיזה צד אני אהיה
- הפסיקו את המלחמה -
בסופו של דבר, האמפרי זכה במינוי .בהצבעה הראשונה
,הוא אמר לתקשורת כמה הוא מרוצה
אבל הודה בפני אשתו שהוועדה השאירה אותו
,שבור לב, חבוט ומוכה .כאילו שרד ספינה טרופה
ועדה נשיאותית תכריז על המהומות בשיקגו
,"כעל "מהומה משטרתית
אבל בסקר גאלופ 56 אחוז מהאמריקנים
.תמכו באופן שבו המשטרה התמודדה עם המפגינים
- ניקסון 68 -
וכשריצ'רד ניקסון פתח בקמפיין הבחירות שלו
,עם שיירה דרך הלופ של שיקגו
קרוב לחצי מיליון מתושבי .שיקגו יצאו להריע לו
.שלום, אימא, אבא
אני לא יכול להגיד לכם כמה אכפת לי מהמדינה הזאת
.אבל שדות האורז מסריחים
וזה רק קילומטרים על קילומטרים .של שדות אורז
.ויש בהם גם סוללות. ממש מגניבות למראה
אנחנו עוברים בהם עם הנגמ"שים שלנו .ומשטחים אותם יחד עם כל השאר
,ב-29 באוגוסט
היום לאחר העימות בין המפגינים ,למשטרה בשיקגו
.טוראי מייקל הולמס בן ה-20 הגיע לווייטנאם
,הוא נולד וגדל בעיירה הקטנה וויליאמסוויל
.בלב האוזארק של מיזורי
- חנות או.ל. הולמס -
אביו ואימו היו בעלי המכולת
.שבה מייקל עבד כל יום אחרי הלימודים
,הוא שט בנהרות, צד צבאים וסנאים
.ויצא קבוע עם בחורה בשם דרלין
,הייתה לו בעיה להתמיד בבית הספר התיכון
הוא לא סיים לימודים בקולג' המקומי ,וכתוצאה מכך
.גויס באופן מיידי לצבא
,בווייטנאם, הוא שובץ לכוח F , בחיל הפרשים המשוריין מספר 17
בית חיל הפרשים המשוריין מספר 17 - - עיני הבריגדה מספר 196
, בריגדת חיל רגלים קל מספר 196
שהוצבה בבסיס מבודד 35 קילומטרים .דרומית לדה-ננג בשם בולדי
.אז אתה שואל מה היה הגודל של בולדי
הוא היה בערך בגודל של וויליאמסוויל
.ואולי קצת יותר גדול
.שלחתי לכם תמונה שלי עם עוד חבר'ה
.זה באמת לא כל כך נורא
.למעשה זה די מוצא חן בעיני
זה פשוט להיות רחוק מהבית .וכל מה שאני לא אוהב
בוויליאמסוויל, משפחה וחברים התכנסו לשמוע
את דיווחיו של מייקל מווייטנאם
.ולעדכן אותו לגבי מה שקורה בבית
,כולנו כאן הלילה אצל אימא ואבא שלך
.וחשבנו שכולנו נגיד משהו בשבילך
כדי שתשמע את קולנו .ותרגיש כאילו אתה שוב בבית
ואנחנו מצפים
,שלום מייק. יצאתי לצוד סנאים בזמן האחרון
.והצלחתי להרוג כמה
.הרי האוזארק נראים ממש יפה בעונה הזאת
.מצפה לראות אותך
.כאן ג'רי, מייק
.אני חושב שריקי וקרול נפרדו, מייק .ריקי עכשיו ממש משחר לטרף
.מייק, זאת גלנדה. יש לי חבר וקוראים לו דני
ואני
.מייק, זה גלן
.כל הבחורים פה דיברו על ציד
.אני הולך לדבר על בנות .בנות ומכוניות מהירות
.ג'ין בילבורי קנה בונוויל חדשה
.מייקל, זאת אימא
.התמונה ששלחת לנו ממש טובה, נראית ממש כמוך
,אפילו אהבתי את השפם הזה .ולא חשבתי שהוא ימצא חן בעיני
.אנחנו ממש מתגעגעים אליך
.זה אבא שלך מדבר. אנחנו חושבים שתהיה בסדר
פשוט אל תדחוף את האף לעניינים שלא נוגעים אליך
.ואל תיפול למלכודת או משהו כזה
.הסליל עוד מעט נגמר פה אז להתראות
שרפנו היום הרבה בקתות
.של האנשים שלא משתפים איתנו פעולה
,כן, אני לא ממש מבין את זה
כי אם הם לא וייטקונג
,ואנחנו עושים להם את זה, מתייחסים אליהם רע
.אז הם יעברו לווייטקונג
.הצבא עושה הכל הפוך
בוקר אחד בסתיו הזה, כמה נגמ"שים מכוח F
.זזו לאט במעלה כביש מס' אחת לעבר דה נאנג
.מייקל הולמס נסע ברכב השני
הנגמ"ש שלו עלה על פצצה במשקל 140 .קילוגרם שהוטמנה מתחת לכביש
.שלושת חבריו מתו במקום
הולמס הושלך למרחק והתעורר כעבור .חמש שעות בבית חולים
.שלום אימא, אבא. זה אני
עד הנקודה הזאת לא ידעתי
.אם באמת הייתה פה מלחמה
חשבתי שהם סתם משחקים או משהו
אבל יכולתי להושיט את ידיי ולגעת .בשני האנשים האלה
.הכרתי אותם היטב
ובבקשה אל תדאגו לשלומי
.כי לא נפגעתי כל כך קשה
,עוד שני לבבות סגולים ואני יוצא מהשטח
.ואולי אוכל לגמרי לצאת מהמדינה הזאת
,כעבור שישה חודשים
,מייקל הולמס היה בסיור, בעמדה הקדמית
.כשהוא נהרג על ידי חייל צפון וייטנאמי
.זאת פרובינציית לונג אן
מאז 1962 זה היה אזור מבחן חשוב
.לתוכנית ההרגעה
בין שדות האורז השטוחים ועצי הקוקוס .שוכנת לוק טיאן מוט
מפקד הכפר אומר שאנשיו יהיו בטוחים מפני הווייטקונג
.רק עם עוד כוחות
,במשך הלילה, הוא מוסיף
חיילי הגרילה עוברים מבית .לבית ואוספים מסים
.הממשלה השאירה את שרידי ההרגעה שלה
.הווייטקונג לא עזבו
.ליז טרוטה, חדשות CBN, דרום וייטנאם
מאז שהווייטקונג כל כך נחלש במתקפת טט
,ובשתי המתקפות שבאו אחריה
גנרל אברמס האמין
שמאות אלפי חיילי צבא רפובליקת וייטנאם
יוכלו להתפנות כדי לאבטח את האזורים הכפריים
.ולזכות בתמיכה עבור הממשלה בסייגון
אבל ביטחון קבוע לא התאפשר
,אלא אם כן התשתית הפוליטית של הווייטקונג
,גובי המסים וראשי הכפרים
שליחים, מרגלים ואוהדים
.נהרגו, נתפסו או שוכנעו לערוק
.כדי לעשות זאת, ה-AןC יצר את תוכנית פניקס
הכפריים של טווי שואן נאספו
,בחצר בית הספר של הכפר
היכן שקבוצות של חוקרים ממשלתיים ניסו
לאתר ביניהם את חברי הווייטקונג
.שחיים פה
תרגיל פניקס כזה היה אירוע שבועי
.במחוזות ברחבי דרום וייטנאם
,אחרי שהתאושש מפצעיו
סגן וינסנט אוקמוטו נהיה קצין מודיעין
.שסופח לתוכנית
תוכנית פניקס התבססה על העובדה
שהצפון וייטנאמים באים ,במורד שביל הו צ'י מין
,וכשהם באו לדרום-וייטנאם .הם היו זרים, בדיוק כמו האמריקנים
,הם לא הכירו את השטח .הם לא הכירו את האנשים
,אז כדי שהם יוכלו לתפקד באופן מבצעי
.הם היו צריכים את תשתיות הווייטקונג
.אז הפרויקט היה לחסל את האנשים האלה
.ואני חושב שהיה בזה הרבה היגיון
הקומוניסטים חשבו שהפניקס .הייתה תוכנית מאוד אפקטיבית
הם ראו בה כאיום משמעותי מאוד על יכולת הקיום של המהפכה
כי עד כמה שניתן היה לקחת סכין חדה
סטיוארט הרינגטון - - יועץ צבאי
,ולחתוך את הווייטקונג
,צל הווייטקונג, ממשלת הצללים
וכך אמצעי השליטה שלהם על האוכלוסייה האזרחית של הדרום
.חטף מכת מוות
הלחץ שתוכנית פניקס הפעילה על הווייטקונג
גרמו לאותות מסוכנים של מה שבכיר "קומוניסטי אחד תיאר בתור "התרופפות
,בקרב אנשיו בדלתה של המקונג
דיכאון, רפיון רוח ומקרים רבים של שכרות
.אפילו בקרב אנשים שיצאו לקרב
אבל איכות המיקוד של תוכנית פניקס הייתה תלויה באיכות המודיעין
,שעליו היא התבססה
.והיא לא הייתה אחידה
הסרט הזה שצולם על ידי צלם של SBC ,לפני מספר שבועות
מראה כוחות דרום וייטנאמיים חוקרים איש זקן
.שזוהה בתור חבר וייטקונג זוטר
אמריקנים בתוכנית פניקס ,מילאו תפקיד של ייעוץ
רוב האכיפה היום-יומית
נעשתה על ידי יחידות ההתנגדות ,המקומית של דרום וייטנאם
.פי.אר.יו
אשר לפעמים התעניינו יותר לסגור חשבון ישן
.מאשר לגלות קומוניסטים
,זה היה מפחיד כי זה היה פתח לניצול לרעה
.שנוצל לרעה
שוב, הגאונים בסייגון השתמשו במחשבים שלהם
.כדי להוציא את הרשימות השחורות
אתה מוציא רשימה, ואתה בודק עם קציני המודיעין האחרים
.במחוז
.ואתה מנסה לאגור את המידע
,בלילה הבא, או כמה לילות מאוחר יותר
קבוצת קאובויים מיחידות ההתנגדות המקומית .היו יוצאים לשם
,ודופקים על הדלת
.אחד באפריל, בן זונה", ובום"
.לא היה שום דין וחשבון
מאוחר יותר, ראש תוכנית הפניקס הודה בפני הקונגרס
שאף אחד לא ידע כמה
.מ-20,000 האלף שנהרגו היו חפים מפשע
ולמרות שהתוכנית כן הצליחה לפגוע בתשתיות הווייטקונג
ממשלתו של נואין ואן טייה נותרה .לא פופולרית כמו תמיד
סקר שנערך בפרובינציית הדלתה של לונג אן
הראתה ש-35 אחוז מהאנשים ,מוכנים להצביע עבור טייה
,עשרים אחוז תמכו בחזית השחרור הלאומית
,וארבעים וחמישה אחוז תמכו בכל אחד
שיתנגד גם לווייטקונג וגם למשטר .הנתמך על ידי האמריקנים בסייגון
.בווייטנאם, יש פצע שלא מפסיק לדמם
.אני מדבר על צעקת המוות ופצעי המלחמה
.לא באנו לדבר איתך, מר האמפרי
.באנו לעצור אותך
!עכשיו קיבלתם את הזמן שלכם. תסתמו
.המרוץ לנשיאות של יוברט האמפרי היה בצרות
ריצ'רד ניקסון הוביל בבטחה בסקרים
.וסירב לעימות טלוויזיוני
",הגעתי למסקנה שאין שום דרך לנצח במלחמה"
הוא אמר לשלושת כותבי .הנאומים שלו בשיחה פרטית
,אבל אנחנו חייבים לומר את ההפך" ".רק כדי לשמור על חלק מיכולת המיקוח
מי שהחמיר את בעייתו של האמפרי היה ,מועמד מפלגה שלישית
ג'ורג' וואלאס, מושל אלבמה לשעבר .שתמך בהפרדה גזעית
הוא היה בטוח שהוא ישאב אליו כמה קולות לבנים
.שבדרך כלל הצביעו לדמוקרטים
- התייצבו למען אמריקה -
האמפרי הביע את ספקותיו לגבי המלחמה ,בפני ג'ונסון בשלב מוקדם
.אבל תמיד נשאר נאמן לו בפומבי בצורה עיקשת
עכשיו היועצים שלו אמרו לו ,שאם הוא רוצה לנצח
הוא חייב להיפרד מהנשיא
.ולעשות מחווה אמיצה כלפי סיום המלחמה
ב-30 לספטמבר הוא קרא להפסקה מוחלטת
.של הפצצת צפון וייטנאם
,אני אפסיק את הפצצת הצפון
,בתור סיכון מתקבל על הדעת עבור שלום
כי אני מאמין שזה יוכל להוביל להצלחה במשא ומתן
.ובכך לקצר את המלחמה
.זאת תהיה ההגנה הכי טובה לכוחותינו
ג'ונסון הרגיש נבגד וסירב לדבר
.עם סגן הנשיא שלו לזמן מה
,אבל ב- 31 לאוקטובר ,חמישה ימים בלבד לפני הבחירות
.הנשיא עצמו יצא בהכרזה מפתיעה
- ג'ונסון מורה על הפסקת הפצצת הצפון -
.הוא עוצר את כל ההפצצות בצפון וייטנאם
.הוא אמר שהייתה התקדמות אמיתית בפריז
,האנוי הסכימו לראשונה לשוחח עם סייגון
.וארה"ב הסכימה לכלול את הווייטקונג
.ופתאום נראה שיש סיכוי לשלום
.האמפרי היה שמח
.האחוזים שלו בסקרים התרוממו בן לילה
הוא היה בטוח שעכשיו הוא .יוכל לגבור על ניקסון
,אבל אז, ב-2 לנובמבר
כשנותרו רק שלושה ימים ,עד שהאמריקנים ילכו להצביע
הנשיא טייה הודיע בפתאומיות
שממשלת דרום וייטנאם לא תהיה נוכחת
.בשיחות המוצעות אחרי הכול
נציג של הקמפיין של ניקסון בהוראה ישירה מהמועמד
,יצר קשר עם ממשלת סייגון
,ודחק בטייה להימנע מהשיחות
,תוך הבטחה שכאשר ניקסון ייבחר
הוא יציע עסקה קשה יותר עבור האנוי .ממה שהאמפרי יציע
תודות למכשיר ציתות של ה-AןC שנשתל במשרדו של טייה בסייגון
ומכשיר ציתות בשגרירות הדרום-וייטנאמית בוושינגטון
ג'ונסון קלט את המתרחש וקרא לחברו ,אוורט דירקסן
,מנהיג המיעוט הרפובליקני בסנאט
.כדי להזהיר אותו שאנשי ניקסון מבצעים בגידה
.אני קורא את היד שלהם, אוורט .אני לא רוצה שזה יצא בקמפיין
לינדון ג'ונסון - - נשיא ארה"ב
.נכון
אוורט דירקסן - - מנהיג המיעוט הרפובליקני בסנאט
.והם לא צריכים לעשות את זה. זאת בגידה .אני יודע-
ואני חושב שזה יזעזע את אמריקה
אם מועמד עיקרי שיחק בצורה כזו עם מקור
.בסוגיה כל כך חשובה .כן-
אני יודע שהם יוצרים קשר עם גורם זר .באמצע מלחמה
.זאת טעות .וטעות חמורה למדי-
ריצ'רד ניקסון - המועמד הרפובליקני
?אדוני הנשיא .כן-
לינדון ג'ונסון - - נשיא ארה"ב
.כאן דיק ניקסון .כן, דיק-
"הופעתי ב"פגוש את העיתונות
ואמרתי שנתתי לך את הבטחתי האישית
שאעשה כל מה שאפשר כדי לשתף פעולה
.הן לפני הבחירות, והן אחריהן, במידה ואבחר
רק רציתי שתדע שזה משהו שיש לי רגשות מאוד עזים לגביו
וכל רעש מסביב
לגבי מישהו שינסה לחבל בגישה של ממשלת סייגון
בוודאי לא תהיה
.לא תהיה אמינה בעליל עד כמה שזה נוגע אליי
זה
,אני מאוד שמח לשמוע זאת, דיק .כי זה מה שקורה
בחיי, אני אף פעם לא אעשה משהו לעודד את סייגון
,שלא לבוא לשולחן המשא ומתן כי בעצם
.זה מה שיש לך .זה טוב, דיק-
אנו צריכים להסיר ,את המלחמה הארורה הזו מהשולחן
,כמה שיותר מהר ככה יותר טוב .ולעזאזל עם הקרדיט הפוליטי
.תאמין לי
.תודה, דיק
.ניקסון שיקר וג'ונסון ידע זאת
,אבל כדי לפרסם את המידע
הנשיא היה חייב לחשוף את השיטות
שבהן הוא למד על הצביעות .של המועמד הרפובליקני
.הוא סירב לעשות זאת
.סודו של ניקסון היה בטוח
לציבור האמריקני אף פעם לא נאמר
שהמשטר שעבורו מתו 35 אלף אמריקנים
היה מוכן להחרים את שיחות השלום ,כדי לסייע לניקסון להיבחר
או שהוא היה מוכן
.לעכב את הפסקת שפיכות הדמים כדי להיבחר
ב-10:45 הבוקר שעון ניו יורק
- שידור חי ממטה ניקסון -
ביום הבחירות, ריצ'רד מילהאוס ניקסון זכה בנשיאות
.עם 4.43 אחוז מהקולות
.יוברט האמפרי זוכה ב-7.42 אחוז
התרגיל הסודי של קמפיין ניקסון ,אולי עזר לו לנצח בבחירות
- ניקסון מנצח, מתחייב לאחד את האומה -
אבל הפחד של הנשיא הנבחר
שהתרגיל עשוי להיחשף יום אחד
.יהיה חלק ממה שיביא למפלתו
טייה חיכה כמה שבועות אחרי הבחירות
.לפני שהסכים לשלוח משלחת לפריז
.שם, הכל נעצר על הסדרי הישיבה
הצפון וייטנאמים התעקשו על שולחן מרובע
עם צדדים נפרדים לכל ,ארבעת הצדדים שלקחו חלק בשיחות
.האנוי, הווייטקונג, סייגון וארה"ב
סייגון סירבו להשתתף אלא אם כן האנוי והווייטקונג
.ישבו באותו צד של השולחן
.הקיפאון הזה נמשך במשך עשרה שבועות
.אלה היו הסובייטים שסוף סוף מצאו פתרון
.שולחן עגול
.סוג הפציעה הוא פצעי רסיסים דחופים
.האזור הזה אינו בטוח
.שמרו על ראש למטה
.תביאו קצת אש
יש לך את הנערים בני ה-19 האלה .עם הלבבות הענקיים
.הם יעשו את מה שאתה תבקש מהם
השאלה היא אם אתה מבקש ?מהם לעשות משהו ראוי לציון
.זה תלוי במבוגרים
.ומשם מגיע הכישלון
,הכישלון הוא לא בילדים שאומרים ".אני לא אעשה את זה"
.כי לא ככה הם בנויים
בני 19 לא יודעים
?ללבוש מעיל גשם כשיורד גשם, ברור
קארל מרלנטס - - חיל הנחתים
.זו הסיבה שהם לוחמים כל כך טובים
.הם יעשו את זה. והם אפילו לא ישאלו שאלות
".בסדר, נעשה את זה"
האחריות היא על המבוגרים לוודא
,שהם לא מבוזבזים
,כי הם יעשו את מה שיבקשו מהם .והם יעשו זאת היטב
,קארל מרלנטס נולד באסטוריה, אורגון
.בן של יוצא צבא מקרב הבליטה
הוא התגייס לנחתים
,בקיץ שלפני שנתו הראשונה בייל
.נחוש להוכיח את עצמו ולהגן על ארצו
,כשהוא קיבל מלגת רודס
,חיל הנחתים אפשר לו לדחות את הגיוס שלו
,ובמקום ללכת לשרת בווייטנאם הוא הלך לאוקספורד בסתיו 1967
,כמה חודשים אחרי שהוא הגיע לשם .הוא כתב להוריו בבית
.אני כותב את המכתב הזה עם תחושה של חשש"
,קיבלתי את המלגה שלי
.ואני אכנס לתפקיד בשלישי למאי
,כפי שאתם יודעים אני מרגיש שארה"ב לגמרי טועה
.שהיא מעורבת במלחמה הזאת
.הרבה אנשים מתים בלי סיבה טובה
.אני מרגיש רק הצטברות של זעם ותסכול
.ותחושת חוסר אונים מוחלטת
,אפשר לומר שהייתי עסוק בלהסתתר .ואני לא אעשה את זה יותר
.כנראה שאני עומד לעשות משהו מאוד לא מוסרי
אני הולך לקחת חלק
,באחד הפשעים הגדולים של ארצנו
,ואני אעשה את זה מתוך תחושת תסכול, מרירות
ותחושת האבסורד שלמדתי להעריך במלואה
.רק במהלך השנה שעברה
.מעתה והלאה, ההיגיון שלי הולך להשתנות
.אני יכול לעשות משהו
אני יכול לעשות כמיטב יכולתי להוציא 40 ,בחורים מווייטנאם בחיים
ואם אני חייב להפוך למכונת ,רשע כדי לעשות זאת
".אז בעזרת האל, אעשה זאת
.אלה היו חברים שלי, בחורים שהתאמנתי איתם
.הרגשתי כאילו אני הולך לאכזב אותם
על ידי כך שלא אצטרף אליהם ואחלוק איתם בנטל
.אני לא אהיה אדם הגון
אלה רגשות מעורבים, כי הלכתי לשם והרגתי אנשים בעבור
?האם זאת הסיבה שעשיתי את זה
להפסיק את המלחמה - - להפסיק את גיוס החובה
האם אתה הורג אנשים ?אם אתה לא לגמרי בטוח שזה הדבר הנכון
- ילדים לא נועדו לבעירה -
?ואם האומה שלך לא לגמרי בטוחה שזה נכון
?אם אין הסכמה כלשהי, אתה עושה את זה
- לא תרצח -
,הייתי בפורט לואיס, וושינגטון
וקנדה הייתה במרחק של .בערך 90 דקות נסיעה באוטובוס
.כתבתי לאימא ואבא וביקשתי כסף
.ביקשתי את הדרכון שלי
טים או'בריאן- - צבא ארה"ב
.והם שלחו לי בלי לשאול שאלות
?"כמו, "בשביל מה אתה צריך את הדרכון .הם פשוט שלחו לי אותו
,ושמרתי על כל הדברים במקום מסתור ,כולל בגדים אזרחיים שמורים בלוקר
.חשבתי שאולי... אולי אעשה את זה
הייתה לי ההתלבטות הזאת בראשי
כל הזמן במהלך האימונים ככל שווייטנאם התקרבה
.יותר ויותר
?מה מנע ממני לעשות את זה
.אני חושב שזה היה משהו די פשוט וטיפשי
,חששתי ממבוכה
.חששתי מלעג והשפלה
מה החברה שלי הייתה חושבת עליי
ומה האנשים בקפה גובלר .במרכז העיר של וורטינגטון
חברי הקיוואני והקאנטרי קלאב ,ושאר העיירה שגדלתי בה
.הדברים שהם יגידו עליי
".איזה פחדן ואיזה אפס שברח לקנדה"
.ואני דמיינתי את אמי ואבי שומעים משהו כזה
לא היה לי את האומץ להגיד לא
לאנשים חסרי השם וחסרי הפנים האלה
,שלמעשה, במהותם
.היו ארצות הברית של אמריקה
.ולא יכולתי להגיד להם לא
,אם הייתי חייב לחיות עם זה עכשיו .במשך 40 שנה
זה הרבה זמן לחיות עם כישלון של מצפון
.וכישלון של אומץ
והסיוט של וייטנאם בשבילי .הוא לא הפצצות והכדורים
.זהו כישלון האומץ שאני כל כך מתחרט עליו
.סתיו 1968 כנראה היה הזמן הכי קשה בחיי
.בחיי היומיום שלנו זה היה מאבק להישרדות
קצבת המזון שלנו
האל קושנר - - אסיר מלחמה
.הייתה שלוש כוסות אורז ליום
.ישנו על מיטת במבוק גדולה
לפעמים היינו עשרה או 12 .אנשים על מזרן אחד
.והיינו חולים, מאוד חולים
ארבעה אנשים מתו במשך
.חודש
.ושניים נוספים מתו זמן קצר אחר כך
שלושה עשר אמריקנים ימותו בזמן שהותו של קפטן האל קושנר
.במחנות כליאה בג'ונגלים של דרום וייטנאם
,הוא היה רופא אבל לא היו לו תרופות
לא אנטיביוטיקה או תמיסת מלח .לטפל איתן בחבריו
כל מה שהוא יכל לעשות זה לקבור כל אחד בארון קבורה מבמבוק
ולוודא שהמקום מסומן
.בערמת אבנים מסומנות עם מרקורוכרום
.לא היה לנו מה לאכול
.ואני חשבתי שאני יוצא מדעתי
.אז ישבנו מסביב לאש קטנה
,ראינו את החתול של מפקד המחנה .שהסתובב חופשי במחנה
.הוא בא לאזור שלנו ואנחנו גווענו ברעב
".מישהו הציע, "בואו נאכל את החתול
.אז הרגנו את החתול
וחתכנו את הראש והרגליים
.והייתה לנו גופה קטנה במשקל של כ-900 גרם
,ואז אחד השומרים בא ואמרנו לו שזה היה סמור
.שזרקנו עליו אבן והרגנו
ואז הוא הסתכל מסביב
.ומישהו שכח לקבור את אחת הרגליים
.הוא ראה את הרגל
.והוא מיד הבין שזה היה החתול של מפקד המחנה
.והעניינים נהיו רציניים מאוד
"?אז הם באו ושאלו, "מי עשה את זה
.אף אחד לא אמר כלום
.חשבתי שהם הולכים להרוג את כולנו .פשוט להוציא אותנו להורג
ואחד האנשים שהיה ראש הקבוצה
.אמר שהוא עשה את זה
.ואז אמרתי שגם אני עשיתי את זה
.אמרנו שכולנו עשינו את זה
.מכיר את "אני ספרטקוס"? ככה זה היה
.אז הם קראו לאדם הזה ולי
,אז השומר הכה אותו והפיל אותו על הקרקע
.ופשוט הרביץ לו בלי רחמים
והם גם הרביצו לי בפנים באגרופיהם
.אבל הכו אותי פחות בחומרה מאשר אותו
אחרי זה קשרו אותי בחוט הדוק מאוד לבקתה
.והשאירו אותי שם למשך יום
.עם הגופה של החתול קשורה סביב צווארי
,יצאתי כל כך מדעתי וחשבתי
".אולי הם יתנו לי לאכול את החתול הזה"
.אבל נאלצתי לקבור אותו
אזף הבחור שהכו אותו ממש חזק .מת כעבור שבועיים
אבל בעיני הטרגדיה הייתה .שלא קיבלנו את החתול
,יחסית לבירה של מדינה במלחמה
בסייגון היה מספר די גדול של גברים צעירים
.בגיל גיוס בבגדים אזרחיים מצוחצחים
."קראנו להם ה"קאובויים של סייגון
,זאת הייתה כלכלת רווח ממלחמה
.שקיבלה רוח גבית מגיוס כפוי של כסף אמריקני
זאת נחשבה שנה טובה בסייגון .אם המחירים עלו רק ב-25 אחוז
,שנים של נוכחות אמריקנית
,ועשרות מיליארדי הדולרים שבאו יחד איתה
,חוללו שינויים רבים בדרום וייטנאם
יצרו כלכלה כוזבת שהייתה לחלוטין תלויה
.בהפיכת הנוכחות הזאת לקבועה
,מאז שארה"ב התחילה לבנות באמצע שנות ה-60
סחורות בשווי מיליוני דולרים .נכנסו למדינה מדי חודש
יש כלכלנים שאומרים שעשרה אחוז או יותר מהמטען
.הוסב לערוצי השוק השחור
,עם כל כך הרבה כסף שזורם למדינה
.שחיתות ופשיעה גדלו באופן בלתי נמנע
.פקידים ממשלתיים נהנו מהשלל
.כך גם קציני צבא הרפובליקה של וייטנאם
.אי אפשר היה לבטוח בשוטרים
?מי מרוויח מההיבט הפיננסי של המלחמה
.גנרלים. אל תכחישו את זה
פאן קואן טו - - סייגון
.אז הם מקבלים את הכסף ומתעשרים
יש לנו מונח, ואני קורא לזה .הם היו ספסרי מלחמה
.מטייה וקי וכל הדרגים הנמוכים יותר
,לווייטנאמים היה ביטוי ."הבית דולף מהגג לרצפה"
סטיוארט הרינגטון - - יועץ צבאי
ובדרך הזאת, כמובן, הם דיברו בעקיפין
.על הבעיה התמידית המטרידה של שחיתות
.הם היו גונבים מאיתנו ומוכרים לכל אחד
?מסוק לשני אנשים, רוצה אחד
.יש לך בקופסה מאחורה
ג'ו גאלווי - - עיתונאי
היית יכול לקנות אותו תמורת 12,000 דולר .אם היית יודע להתמקח
.השחיתות הייתה בכל מקום
.ואנחנו סבלנו אותה
טונות של סחורה אמריקנית .נערמו על הרציפים של סייגון
.היו גם כמה חיילים שניצלו את זה
.מוצרים אמריקנים זרמו דרך הדלתות האחוריות
,בשנה אחת בלבד
השוק השחור .עלה לכוחות ארה"ב שני מיליארד דולר
המלחמה שיבשה את הדפוסים העתיקים .של החיים הווייטנאמיים
הערים היו צפופות ועל סף פיצוץ
עם אנשים שנעקרו מאדמתם ומהערכים של אבותיהם
,של חברה מבוססת על חיי כפר
.אבל שלא מצאו שום דבר שיחליף אותם
,לפני שהכוחות האמריקנים הגיעו
.שמונה מתוך עשרה דרום וייטנאמים חיו בכפרים
,עד סוף שנות ה-60
.כמעט מחצית מהם יצטופפו באזורים העירוניים
.אוכלוסיית סייגון שולשה לשלושה מיליון
.למחצית מהפליטים לא היה מקום מגורים קבוע
.כולרה וטיפוס הרגו אלפים
,ילדים רעבים שוטטו ברחובות ,חיפשו אוכל, קיבצו נדבות
.חיפשו עבודות מזדמנות לבצע או כיסים לכייס
עשרות אלפי נשים צעירות עזבו את בתי הכפר שלהן
.והגיעו לסייגון להיות נערות ברים או זונות
הממשלה הקומוניסטית בהאנוי ניסתה לנצל את זה כמיטב יכולתה
והאשימה את ארה"ב וממשלת הבובות שלה בסייגון
.בחורבן התרבות הווייטנאמית בדרום
אבל תושבי סייגון היו הרבה יותר .חופשיים מהצפון וייטנאמים
,אנשי דרום וייטנאם יכלו להביע את דעתם
,בעד ונגד הממשלה
.על גבי עמודים של מאות עיתונים ומגזינים
הם קיימו הפגנות
שגינו את השחיתות המשתוללת ודרשו חופש דת
.וטיפול יותר טוב בחיילים משוחררים
,למרות כל הבעיות שלה, נזכר אדם אחד
."סייגון הייתה "חופשית ומטונפת
,כשחייל גדול יוצא לחזית
,והורג את האויב הראשון שלו
.הוא באמת מפחד
הוא ממש מפחד
נואין נו - - צבא צפון וייטנאם
כי זה מפחיד להרוג מישהו
.אבל אז מתרגלים לזה
מלחמה מעירה
.פראיות באנשים
.הייתי בג'ונגל הרבה זמן
.חיות אינן פראיות עד כדי כך
.טיגריסים אינם פראים כל כך
.טיגריסים הורגים כשהם צריכים לאכול
אבל בני אדם לא הורגים זה את זה
.כי הם רעבים
,כשבני אדם הורגים וגורמים לנכות
.זאת הברבריות של המלחמה
,על הדלתה של המקונג המאוכלסת בצפיפות
.המלחמה באזורים הכפריים פתאום התלהטה
גנרל אברמס הפקיד בידיו של מפקד
,הדיביזיה התשיעית של חיל הרגלים ,הגנרל ג'וליאן ג' יוול
את המשימה להשמדת שאר הווייטקונג
.דרומית לסייגון
."המבצע שלו נקרא "אקספרס מהיר
גישת הזכייה באהדה יכולה להיות מנוצלת" .באופן מוגזם יותר על המידה," אמר יוול
באזור הדלתה הדרך היחידה לגבור" על השליטה והטרור של הווייטקונג
".היא על ידי כוח
.סיורים רדפו אחרי האויב מסביב לשעון
,שמי הלילה היו מלאים במסוקים
כמה מצוידים במכשירים שיכלו לגלות שרידי פחמן ואמוניה
,שיכלו להתריע על נוכחות בני אדם מתחת
.אבל לא להגיד באיזה צד הם היו
,"באזורים שהוגדרו כאזורים "מותרים לירי .כל אחד אחרי העוצר יכל לחטוף כדור
.במהלך היום, כל מי שנראה רץ היה למטרה
קולונל רוברט גארד היה אחד .ממפקדי הארטילריה של יוול
אם נאמר למישהו שכל מי שנראה בורח צריך להניח לגביו
.שהוא אויב, אני בהחלט הייתי חולק על זה
.זה לגמרי לא ראוי
.אנשים בורחים כי הם מפחדים
ראיתי מקרים של חוואים
רוברט גארד - - צבא ארה"ב
,כשאתה יורד עם מסוק באופן פתאומי ,אז הם קופאים
.והם מפחדים, ואז הם בורחים
.אתה לא יכול לשפוט באופן גורף
גנרל יוול השוויץ ברקורד ,הסטטיסטי של היחידה שלו
,שהרגה 10,899 אנשי וייטקונג בשישה חודשים
,עם אובדן של רק 242 אמריקנים
.יחס הרוגים מדהים של 1 ל-45
להגיד שהרגנו רק לוחמי אויב
ולדבר על יחסים של 1 ל-40
.פשוט נשמע לי לא יאומן
,על פי המלצת אברמס, יוול קודם
אבדות כוחותינו - 78 - - אבדות אויב - 315
אבל המפקח הכללי של הצבא בסופו של דבר העריך
שלמעלה ממחצית מתוך ה-000, 11 שנהרגו
,כפי שנטען על ידי הדיביזיה התשיעית .היו אזרחים תמימים, לא חמושים
.אף אחד לא נתן על זה את הדין
קרול ומוגי קרוקר - - 1951
האגם - - 1961
אני חושבת שלהתרחק מהאידאולוגיות המשפחתיות
זה שיווי משקל מפחיד על קצה תהום
קרול קרוקר - - סרטוגה ספרינגס, ניו יורק
כי הן היו נקודת המוקד .שלפיה אנחנו שופטים את מה שאנחנו עושים
ואני ניסיתי לשפוט את החלטותיי ופעולותיי
.על בסיס רעיונות ומחשבות משלי
המלחמה כבר הייתה קרובה מדי .עד כדי אי נוחות בשביל קרול קרוקר
אחיה מוגי התנדב להילחם ונהרג בווייטנאם ב-1966
.היא עדיין הייתה באבל
הסתיו הזה, קרול התחילה ללמוד ,בגאוצ'ר קולג' בבולטימור
.מכללה לנשים בלבד עם מסורת שמרנית ארוכה
.התלבשנו לארוחת הערב
.משעה 23:00 היינו תחת עוצר
כמובן ששום גברים או בנים .לא הורשו להיכנס למעונות
.זה היה הכלל
לא מאוחר מתחילת
- 'גאוצ'ר קולג -
הסמסטר השני רוב החוקים שנקבעו
.והיו תקפים במשך שנים רבות, חדלו להתקיים
- הפסיקו את המלחמה -
האתגר לקמפוסים ברחבי המדינה
היה איך לגרום לגוף הסטודנטים
,להתנהג בצורה מתורבתת, ללמד אותם
?ולמנוע מהם להחריב אותנו
,אם זה אומר לא להתלבש לארוחת הערב .אז כך יהיה
- ייעוץ לגיוס -
העברנו זמן עם הבחורים שלנו ודיברנו איתם
.והם היו מפוחדים
.הם היו מודאגים
- !סרבו לגיוס -
.והם לא היו בטוחים מה הם יעשו
- !סיימו את הטירוף -
ויותר דיונים התקיימו לגבי האם .זאת הייתה מלחמה צודקת
ובשבילי זאת הייתה הפעם הראשונה שבה פתחתי את אוזניי לשמוע
על המלחמה בגישה שונה מאשר
.היותה רק על מותו של אחי
.הוקרתי אותו
.כיבדתי אותו על שעשה את מה שהוא האמין בו
.אבל לא הסכמתי איתו
- דנטון ווינסלו קרוקר הבן -
אווה ג'פרסון הייתה בשנה .השניה שלה בנוורת'ווסטרן
בת של חייל, היא התחילה ללמוד בקולג' באמונה
שממשלת ארה"ב לעולם לא .תוליך שולל את אזרחיה
.אבל גם עבורה דברים התחילו להשתנות
,מוקדם יותר השנה כשקבוצת סטודנטים שחורים בנורת'ווסטרן
החליטו להשתלט על משרד הגזבר
,ולדרוש לימודים אפרו-אמריקנים ,היא הצטרפה אליהם
ואז התקשרה להורים שלה .לספר להם מה שהיא עשתה
?אז אמרתי, "אימא ואבא, נחשו איפה אני
".השתלטנו על משרד הגזבר
.הם היו מזועזעים
.וכשחושבים על זה, ברור שהם היו מזועזעים
אווה ג'פרסון פטרסון - - אוניברסיטת נורת'ווסטרן
,והם אמרו, "אם לא תצאי משם
".אנחנו נפסיק את הסיוע הכספי
אז זה היה הרגע שבו בתודעתי
.הפכתי להיות עצמאית
חשבתי לעצמי, "אם הם רוצים ".להפסיק את הסיוע הכספי, בבקשה
האוניברסיטה נענתה לכל דרישותינו תוך" .שלושה ימים", היא זכרה
,אם ביקשת לימודים אפרו-אמריקנים ביום שישי" ".קיבלת אותם ביום שני
.הרגשתי שקורה משהו גדול, שהיה גם בלתי הפיך
.אבל את גם בת 18, 19. זה מרגש
.הרגשתי כאילו מהפכה עמדה בפתח
.וחשבתי שהצד שלנו ינצח במהפכה
עשו אהבה- - לא מלחמה
,יחסים בין הורים וילדים, אחים ואחיות
.עברו שינויים בכל מקום
,כשעמדתי בסלון וחיבקתי את שני האחים שלי
לא היה אכפת לי מה היו הבחירות שלהם
אן האריסון באומן - - קליפורניה
.או שהם היו משני צדדים שונים של המתרס
כל מה שידעתי זה ששניהם היו אחיי
.ושניהם היו איתי באותו החדר
,"קפטן מאט הריסון הבן, "צ'יפס ,סיים את לימודיו בווסט פוינט
,נשלח לווייטנאם
והשתתף בשניים מהקרבות ,הכי עקובים מדם של המלחמה
.גבעה 1388 וגבעה 875
, הוא חזר לארה"ב בסתיו 1968
,כשהמשפחה התחילה לדאוג לאחיו הצעיר, בוב
.שאחיו לפעמים קראו לו רובין
הוא ואני היינו חברים טובים מאז שגדלנו יחד
.כי היינו עוברים דירה מדי שנה או שנתיים
מאט הריסון - - צבא ארה"ב
.והיו חברים חדשים, אבל תמיד היה לי את אחי
בוב היה בתוכנית להכשרת קצינים
וצחצח והבריק את נעליו והיה לו שער קצר
ואמר, "כן אדוני" ו"כן גבירתי" ואז
עברנו לקליפורניה .בשנתו האחרונה ללימודים
והוא היה הבחור הבלונדיני .הגולש הטיפוסי שמבריז מהלימודים
והוא מיד הפך להיות מאוד פופולרי .ונהנה מהחיים
רובין לא למד בווסט פוינט, במקום זה .'הוא הלך ללמוד במארין ג'וניור קולג
- לשכת גיוס -
ואז הפתיע את משפחתו כשהחליט להתגייס .לחיל הנחתים במקום למערך המילואים של הצבא
בנקודה מסוימת רובין היה משוכנע
,שהמלחמה הייתה שגויה, ולא רק שגויה .אלא בלתי מוסרית
אז הוא הפסיק ללכת לסופי שבוע של ,מערך המילואים
,ולכן הוא הפך להיות חייל פעיל
והיה סיכוי גבוה שהוא יישלח לווייטנאם
.בתור רובאי של חיל הנחתים
לא חשבתי שלהיות רובאי של חיל הנחתים
.היה מקצוע בטוח במיוחד
ולא חשבתי שרובין יהיה רובאי .מוצלח במיוחד עבור הנחתים
אז הייתי סבור שזה יהיה רע מאוד בשבילו
.ובשביל המשפחה
,מאט הריסון ידע שתחת תקנות הצבא
,אם אחד האחים היה באזור קרב
.אח שני לא אמור להישלח לשם
,אז כדי לשמור על רובין מחוץ למלחמה
.הוא התנדב לשירות שני בווייטנאם
.חזרתי לווייטנאם, תוך פחות מ-30 יום
.הייתי חייל ותיק מנוסה. הייתי מפקד כיתה
הסיכויים שלי להיפגע היו הרבה .יותר נמוכים מאשר רובין
,ואם הייתי רוצה לעשות מזה קריירה העובדה שנשלחתי בפעם השניה
.בתור מפקד כיתת רובאים היה טוב בשבילי
.אז זה לא היה משהו אלטרואיסטי לגמרי
למען האמת אינני זוכרת הרבה שיחה
.בין אבי לאימי
,אני חושבת שהם הרגישו שאם בוב היה הולך .הוא היה נהרג
.בעוד שנראה לי שהם הרגישו שצ'יפס יהיה בסדר
אני לא יכולה לדמיין ,שהיה לי בן שהיה חייב להישלח לעיראק
איך אימא שלי בכלל הצליחה להחזיק מעמד מדי יום ביומו
.בלי להאמין באמונה שלמה שהוא יהיה בסדר
החלטתו של מאט האריסון להישלח פעם שניה
.לא הגנה על אחיו רובין
הוא נפקד, עמד למשפט צבאי .ונידון לשלושה חודשים של עבודה קשה
.גזר הדין הושעה
,הוא חזר לנחתים, שירת כעוזר של כומר
,ביקש מעמד של סרבן מצפון
.ושוב נפקד
אני זוכרת שה-ןBF באו ודפקו בדלת
.בחיפוש אחריו
הם שאלו אם רוברט האריסון נמצא שם ואני ידעתי שמשהו לא בסדר
.אז אמרתי "לא" וטרקתי את הדלת
ויקטוריה האריסון - - קליפורניה
.ובוב יצא מהדלת האחורית וברח לרחוב הראשי
,וכפי שאני מבינה את זה, נכנס למכונית ועזב
.וזאת הייתה הפעם האחרונה שראיתי אותו
אני לא חושבת שאימא של חייל ,הייתה רוצה להגיד
.הבן שלי נפקד. הבן שלי ברח לקנדה"
,הבן שלי הוא כל המילים שקשורות בזה
".עריק, פחדן
.כל השמות האלה בהם קראו לאנשים האלה
אני לא חושבת שהבחורים האלה .חשבו שזה מה שהם עושים
- ונקובר -
.אני לא חושבת שהם ראו את עצמם כעריקים .אני לא חושבת שהם חשבו על עצמם כפחדנים
.למעשה, אני חושבת שהם חשבו שהם מאוד אמיצים
,כשמאט האריסון קיבל פיקוד על כיתת אלפא
גדוד שני, פלוגה 14 של ,הדיביזיה ה-25 של חיל הרגלים
.השירות הצבאי שלו השתנה
,פיקדתי על כיתה של מגויסים
.כמעט אף אחד מהם לא רצה להיות שם הם לא רצו להיות בצבא
והם בהחלט לא רצו להיות .חיל-רגלים בווייטנאם
היו זמנים שהיה קשה מאוד
,לשמור עליהם תחת שליטה
.במיוחד אם ספגנו אבדות בדרך לכפר
אחד הדברים שלמדתי הוא שמעטה הציביליזציה
הוא מאוד, מאוד דק
,עליי, כנראה גם עליך .ואני חושב שעל כולם
ראיתי שוב ושוב
,בחור צעיר ונחמד מהורון, דרום דקוטה
שבהורון עזר לזקנות לחצות את הכביש
.והלך לכנסיה כל יום ראשון
לא לקח הרבה זמן למעטה הציביליזציה .הזה לקרוס
וכעת הוא היה מסוגל לעשות
.דברים שהיו בלתי אנושיים
לא הייתי מוכן לאפשר לזה לקרות תחת המשמרת שלי
ולא חשבתי שזה טוב לחיילים
.לעשות דברים כאלה
.אני לא אומר שלא עשינו כמה דברים איומים
.עשינו
אבל יש הבדל בין להיות ספונטני
.לבין לתכנן משהו מראש
,כעבור שנים רבות ,רובין האריסון, עדיין בדרכים
הסתבך בעולם הסמים
ומת במרחק 16,000 קילומטר מהבית ,בחדר במלון בהונג קונג
,עוד חלל, לטענת אחיו
.של המלחמה בווייטנאם
אחר צהריים אחד הטלתי פצצה
.שכנראה היה לה סנפיר שבור או משהו
מריל מקפיק - - חיל האוויר
היא פשוט השתגעה, הסתחררה באוויר ופגעה
.במרחק קילומטר מהמקום שאליו כיוונתי
,והיא גרמה לסדרת פיצוצים משניים
,מה שאומר שפגעתי במצבור תחמושת .או מחבוא תחמושת או משהו בסגנון
.אז זה התבשל במשך 15 דקות
.כשעזבנו, עדיין היו פיצוצים
,התוצאה הכי טובה שהשגתי במשך שנה
הייתה תוצאה של החטאה קיצונית .מהמטרה שכיוונתי אליה
זה בדיוק ההפך מהאופן שבו .אתה רוצה לעשות שימוש בכוח אווירי
סרן מריל מקפיק היה טייס קרב ראשון במעלה
כשהוא הגיע להילחם בווייטנאם בסוף 1968
,בהתחלה, הוא קיווה לספק לצבא תמיכה מהאוויר
,עם מספר מובטח של הפצצות מדי יום ,וכפי שהוא זכר
.בלי קשר אם היה לפניהם משהו ששווה לפוצץ
בסופה של כל תקיפה שבה הפצצנו
"על מה שקראנו לו "עצים בטווח הראייה
,כי לא היה שם שום דבר חשוב
תמיד היינו מקבלים רשימה שהייתה מעריכה את מידת הנזק
.מבקר האוויר הקדמי
,והיינו רואים דברים בסגנון ,12 מקורות אספקה נהרסו"
".שני מבנים התמוטטו
.כל המדידות האלה. זה היה קשקוש
.פשוט בזבוז זמן
לאחר מכן, מקפיק שובץ לטייסת סודית ביותר
שניסתה לאתר במדויק אנשים ואספקה .בתנועה על נתיב הו צ'י מין בלאוס
הוא ועמיתיו לטייסת ,"קראו ליחידה שלהם "מיסטי
.על שם סימן הקריאה שלהם ברדיו
.הייתי ארבעה חודשים במיסטי
ואלה היו ארבעת החודשים ,הכי טובים של המלחמה
,עד כמה שזה נוגע אליי
.כי מה שעשינו היה פשוט, ישיר והגיוני
אנחנו רוצים לעצור תנועה" ".מנקודה א' לנקודה ב' על השביל הזה
.את זה אני יכול להבין
,מישהו בסייגון לא היה אומר
".לכו להפציץ עצים במקום כזה או אחר"
.היינו יוצאים וממש מוצאים את המטרות
.זאת הייתה עבודה מסוכנת
.אחד מכל חמישה טייסים היה מופל
יחידת מיסטי הייתה עושה שבע גיחות ,ביום מהזריחה עד השקיעה
,בחיפוש אחרי סימני פעילות אנושית
,גנים, מחנות, עצים בצידי דרכים מכוסים באבק
או דרכים רטובות משני צדדי חציית נהר
שהיו מסמנות על שיירת משאיות .שעברה שם לאחרונה
.יש לי הרבה כבוד לנהגי המשאיות האלה
,הם עזבו את בתיהם בצפון
.והם לא גויסו לשנה או שנתיים
.הם פשוט עזבו ולא ידעו אם הם אי פעם ישובו
למרות שמקפיק ועמיתיו לטייסת ,לא ידעו את זה
מבין הנהגים שעברו במורד ,נתיב הו צ'י מין בלילה
.היו מאות נשים
המנהיגות רצתה
לעודד גברים צעירים
שעמדו בפני הפצצות חסרות רחמים
.בנקודות האסטרטגיות
אם הם ראו אותנו לידם
נואין נוויט אין - - צבא צפון וייטנאם
.הם התעודדו
במשך שלוש שנים, נואין נוויט אין ,נהגה בקטע שלה בשביל
,הסיעה נשק ואספקה דרומה
ואז נסעה חזרה צפונה .עם מטענים ואנשים פצועים
.נסענו בדרכים האחוריות הקשות
.הן היו פתלתלות, חלקלקות ותלולות
.הם נהגו בשלבים
.הם הכירו 20-15 קילומטרים מהכביש .והם נהגו מנקודה א' לנקודה ב' הלוך וחזור
,ואז הם נחו במהלך היום
,ואז בלילה שלאחר מכן .'הם שוב נהגו הלוך חזור מנקודה א' לנקודה ב
,הם למדו את הדרך בעל פה ,וזה היה חשוב מאוד
.כי הם היו נוסעים בלי אורות בלילה
.הפנס היה בגודל של תפוח, מאוד קטן
הוא היה מאיר את הדרך למרחק ,של כמטר וחצי לפני המשאית
.אז אי אפשר היה לנהוג מהר
,אם לא היינו מגיעים ליעד לפני הזריחה
.היינו הופכים מטרות למטוסי האויב
,פעם אחת נתקלתי בקבוצת משאיות שנעצרו
.וזה היה בוקר מעולה בשבילי
,מדי פעם אחת מהן הייתה מתקלקלת בנקודה שבה המשאיות שמאחוריה
.היו נלכדות ולא יכלו לצאת משם
,אז אתה מנסה לפגוע במשאית האחרונה .כדי שהיא לא תוכל לזוז
.ומדובר פה בדרכים עם נתיב אחד
,אז ברגע שהשבתת את המשאית האחרונה .יכולת לקרוא למפציצים
.קלי קלות
,כשהיא נסעה בנתיב הו צ'י מין אין כל הזמן חשבה
,על הארוס שלה צ'אן קון טאן
מהנדס צבאי שהיא התאהבה בו .לפני ארבע שנים
.הוא גם הוצב במקום כלשהו לאורך השביל
.דאגתי לו מדי יום
כל פעם שראיתי משאית נושאת ,חיילים פצועים לצפון
.הייתי שואלת את החיילים עליו
.הסתכלתי לראות אם הוא שם
כשאחד החיילים אמר לי
,שאין הייתה נהגת משאית
.הייתי בהלם ונחרדתי
צ'אן קון טאן - - צבא צפון וייטנאם
,שדה הקרב היה אכזרי
.אפילו בשביל גברים צעירים
?אז איך בחורה תוכל לשרוד אותו
- שלוש משאיות עם שקי אספקה נפגעו -
- שתי משאיות בוערות -
למעלה מ-20,000 מהנדסים, חיילים ונהגי משאיות
.מתו בנתיב הו צ'י מין
שבעים ושניים בתי עלמין צבאיים יידרשו
.כדי להחזיק את השרידים שלהם
,לפעמים כשרק קברנו את עמיתנו
,המטוסים תקפו אותנו שוב
.והם מתו מוות שני
.שום דבר לא נשאר מהם
הטלנו יותר פצצות
,ממה שארה"ב הטילה במלחמת העולם השניה
.רובן היו מכוונות לנתיב הו צ'י מין
.לא הפסקנו את התנועה בנתיב
.וזאת הייתה אכזבה גדולה בשבילי
.עד היום זה מרגיז אותי
.הכישלון האמיתי היה ברמת המדיניות
.אנחנו נלחמנו בצד הלא נכון
.הדרום... הממשלה של הדרום הייתה מושחתת
.והאנשים ידעו את זה. ואנחנו ידענו את זה
,אגיד לך משהו .נהגי המשאיות האלה נלחמו היטב
.הייתי גאה להילחם לצידם
אז אחד הדברים שעליך לעשות כשאתה יוצא למלחמה
.זה לבחור את הצד הנכון
.בחר בבני הברית הנכונים
מריל מקפיק שירת 37 שנים ויצא .לגמלאות כראש מטה חיל האוויר
נואין נוויט אין וצ'אן קון טאן .התאחדו מחדש אחרי המלחמה ונישאו
השלום שאנחנו שואפים אליו
,הוא לא ניצחון על פני שום עם אחר
- 20 בינואר, 1969 -
,אלא שלום שבא ביחד עם ריפוי
,עם חמלה כלפי אלה שסבלו
,עם הבנה כלפי אלה שהתנגדו לנו
עם הזדמנות לכל העמים בעולם
.לבחור את הגורל שלהם
,כמו לינדון ג'ונסון
לריצ'רד ניקסון הייתה אג'נדה שאפתנית ,עבור הנשיאות שלו
שכללה הקלה ברבע מאה של מתיחות ,עם ברית המועצות
,ופתיחת הדלת לסין
שבקיומה ארה"ב סירבה להכיר
מאז שהקומוניסטים השתלטו עליה ב-1949
- ניקסון פושע מלחמה מספר 1 -
,אבל כפי שהיה עם ג'ונסון
המלחמה המתמשכת בווייטנאם .איימה על כל התוכניות האלה
563,37 אמריקנים מתו שם
.עד הנקודה שבה הוא הושבע לנשיא
,אני לא הולך לסיים כמו לינדון ג'ונסון" ,מסוגר בבית הלבן
",מפחד להראות את פניי ברחוב .אמר ריצ'רד ניקסון לעוזר שלו
".אני הולך להפסיק את המלחמה. מהר"
היועץ לבטחון לאומי של ניקסון .היה הנרי קיסינג'ר
,פליט מגרמניה הנאצית הוא למד מדעי מדינה בהרווארד
וכבר היה ידוע כתומך מדיניות חוץ
.המבוססת על פרגמטיזם, לא אידאולוגיה
קווייקרים נפגשים להתפלל - - למען שלום בווייטנאם
,"תנו לנו שישה חודשים" אמר קיסינג'ר לקבוצה של קווייקרים
,שהפגינו בשדרות פנסילבניה
ואם לא נסיים את המלחמה עד אז, תוכלו לחזור"
".ולהוריד את גדר הבית הלבן
.בפברואר 1969, הצפון פתח בעוד התקפה
הפעם, הם הרגו 100, 1 .אמריקנים בשלושה שבועות בלבד
ניקסון לא חשב שהוא יכול להגיב על ידי חידוש ההפצצות של הצפון
.מחשש לעורר את תנועת ההתנגדות למלחמה בבית
אז בחודש מרץ הוא הורה בסתר על המפציצים להתחיל בהתקפה
,על בסיסי צפון-וייטנאם בקמבודיה
.שסיפקה מחסה לאויב במשך שנים
.לציבור האמריקני לא נאמר דבר על ההפצצות
.גם הקונגרס נשאר באפלה
אפילו חברי הקבינט של ניקסון .לא ידעו בהתחלה
פשיטות ארה"ב בקמבודיה - - לא נתקלות בהתנגדות
כשהניו יורק טיימס סוף סוף גילה את מה שמתרחש
הבית הלבן הכחיש את קיומן של ההפצצות
והורה להתקין מכשירי האזנה לא חוקיים
בטלפונים של 17 עיתונאים ופקידים ממשלתיים
.בניסיון לגלות מי הדליף את הסיפור
",אנחנו לא נעשה את אותן השגיאות"
התלוצץ הנרי קיסינג'ר בפני עוזרו .זמן קצר אחרי בואו לוושינגטון
".נעשה שגיאות משלנו"
.המלחמה המשיכה
.יש שני צדדים לגבורה
.אחד הוא הרצון להיות מיוחד
,אני רוצה שאנשים יסתכלו עליי .יראו שאני אדם חשוב
.שעשה מעשי גבורה
הצד השני זה פשוט מישהו שצריך לעשות משהו
קארל מרלנטס - - נחתים
,כדי להציל את האנשים האלה .היחידה שלי או הכיתה שלי מהרס
בדיוק אותו המעשה יכול להיעשות עם .גישה אחת או אחרת
לאחר שעזב את אוקספורד, סגן קרל מרלנטס
,מצא את עצמו מפקד על צוות צ'ארלי
,גדוד ראשון, נחתים ארבע ,דיביזיית נחתים שלישית
.מעט דרומית לאזור המפורז
היחידה שלו לחמה את אותה המלחמה על אותה הקרקע
.שהנחתים נלחמו בה במשך ארבע שנים
היית שומע, "זה הולך להיות
".מבצע מרטין סגול ן או מבצע סקוטלנד ן ן
."והייתי אומר, "כן, מה שתגיד
פירוש הדבר היה שבקרוב
יופיעו מסוקים ויזרקו אותנו
אל תוך הג'ונגל או עמק צפונה מאיתנו
.או היכן שזה לא יהיה
,ואז אנחנו נרד מהגבעה ונכסח .כפי שהיינו אומרים
, בחמישה במרץ, 1969 כיתתו של מרלנטס קיבלה הוראה
לתקוף מערך של חיילים צפון וייטנאמיים
שהתחפרו על צלע גבעה .שהאמריקנים קראו לה 484
כמה ימים קודם, היחידה שלו כבשה את הגבעה
.ואז, תחת אש כבדה, נטשה אותה
הפעם ההפצצות מהאוויר שנועדו לרכך את האויב
.פגעו בגבעה הלא נכונה
צוות צ'ארלי קיבל פקודה .להמשיך להתקדם בכל מקרה
.מרלנטס הוביל את הדרך
.זאת הייתה גבעה מאוד תלולה
.ואתה לא מסתער כשאתה שוקל כל כך הרבה
ואנחנו התחלנו לעלות ועברנו כנראה
בערך שליש מהדרך במעלה הגבעה .ואז הם התחילו לירות עלינו
.מצאנו את עצמנו בין הפשיט לסדן
.הנחתים מצאו מחסה היכן שיכלו
מרלנטס הבין שאם הם ימשיכו לעלות על הגבעה
,הם יעמדו בפני אש מקלעים
,אבל אם הם יישארו במקומם .הם יחטפו פצצות מרגמה
.ואז עמדתי ועליתי במעלה הגבעה
.וחשבתי שאני לבדי
בנקודה הזאת פשוט רצתי
.כי רציתי לעבור כמה שיותר מרחק
קלטתי תנועה בזווית העין
והתגלגלתי על הקרקע כדי לשלוף את הרובה שלי
.כדי לירות באדם
.וזה היה בחור מהמחלקה שלי
.ואז הסתכלתי מאחוריו, היו עוד בחורים
.כולם באו אחריי
הרגשתי כאילו הייתי שם שבוע
אבל אני חושב שהייתי שם .בערך ארבע, חמש שניות
.כל המחלקה פשוט קמה והתקדמה
מבחינתי זה נשאר רגע שבו פשוט
לא ניתן להביע במילים .איזה לב גדול היה לבחורים האלה
.ואז פשוט כיוונו לבונקרים האלה
.הנחתים ניקו את הבונקרים אחד אחרי השני
,על אומץ הלב הזה .מרלנטס קיבל את עיטור צלב הצי
.קרב זה כמו קוקאין
,זה ריגוש גבוה מאוד .אבל יש לו מחיר גבוה מאוד
.אף אדם שפוי לא ייקח קראק
.קרב הוא אותו הדבר
אתה מפחד, אתה מבוהל, אתה אומלל
אבל כשהקרב מתחיל
,ופתאום הכל מונח על הכף .החיים שלך, חיי חבריך
.זו כמעט התעלות, כי אתה כבר לא בן אדם
.אתה מאבד את התחושה הזאת, אתה פשוט המחלקה
.ואי אפשר לנצח את המחלקה
שלא לדבר על ההנאה הפראית
.שמקבלים מלגבור על האויב, פשוט תענוג חייתי
ואני חושב שאנחנו עושים טעות גדולה כאנחנו אומרים
."ש"מלחמה היא גיהינום
כולנו מכירים את הסיפור .ש"מלחמה היא גיהינום". זה נכון
אבל
.יש בה גם חלק מאוד מלהיב