.אנא תמכו בתחנת השידור פי-בי-אס שלכם
- על הצופים להפעיל שיקול דעת -
,הסרט הזה מכיל תכנים למבוגרים - - שפה בוטה ואלימות גרפית
!הצלחתם לעבור ?עברת את צ'י בדרך-
.לא ?איפה הילדים-
.מצאו בשבילם מקלט בקנזס
!תתכופפו, כולם
אחותי הבכורה ואני צפינו פעם
.בסרט "כה בגאווה נריע!" בטלוויזיה
!תקשיב, עדיין יש לנו כמה דקות
זה סיפור על האחיות
שנלכדו בבאטן וקורגידור .במלחמת העולם השנייה
זאת הייתה הפעם הראשונה בחיי
ש
- ג'ואן פיורי, פורט ג'פרסון, ניו יורק -
שהבנתי שנשים יכולות לבצע .מעשים אמיצים ונועזים
.זה לא היה בלעדי לגברים
סגן משנה ג'ואן פיורי
.רצתה להיות אחות מאז שהייתה ילדה קטנה
,היא למדת בבית ספר לאחיות
,וכאשר חבר מהתיכון נהרג במהלך מתקפת טט
היא הצטרפה לצבא .כדי לעשות כל שביכולתה למען הפצועים
פיורי הוצבה בבית חולים למפונים מס' 71
.בפליקו, בלב הרמה המרכזית
,דבר לא הכין אותה למה שהיא ראתה ועשתה
.במהלך 12 החודשים שלאחר מכן
.גברים פצועים הוטסו בכל שעות היום והלילה
,בנוסף ללוחמי וייטקונג וצבא צפון וייטנאם
שלעיתים ירקו על הצוות הרפואי
.שניסה להציל את גפיהם או חייהם
,כשבית החולים סבל מהפגזות
פיורי נשארה עם הפצועים הקשים .במחלקת הטיפול הנמרץ
.היו לנו אפודי מגן וקסדות וזחלנו על הרצפה
כלומר, היית צריך .אי אפשר היה להשאיר אותם ללא השגחה
.היית צריך לבלוע את הפחד שלך
קצין מיון קיבל את ההחלטות הקשות .בנוגע למי יינצל ולמי לא הייתה תקווה
,אחד הדברים שהיה כל כך קשה
."היה מה שכינינו מטופלים "צפויים
אלה היו המטופלים שהובאו משדה הקרב
.והוחלט שלא היה להם סיכוי לשרוד
.אבל הם עדיין לא היו מתים
,הביאו חייל צעיר עם פציעת ראש
."ואמרו, "הוא צפוי
אני התחרפנתי והחלטתי שהם טועים
.ושאני אטפל בחולה הזה
.אמרתי לחובש להביא לי את הדם
.'"והוא אמר, "אבל סגן משנה, המטופל 'צפוי
."אמרתי, "תביא לי את הדם
,אז, הורדתי את התחבושת
.וכל החלק האחורי של ראשו לא היה שם
,כשזה קרה
.כל הדם שנתתי לו נשפך החוצה
.חברה שלי נגשה והוציאה אותי משם
אחרי כמה דקות, נכנסתי בחזרה
.והמשכתי לעבוד
ריצ'רד ניקסון נכנס לתפקיד הנשיא , בינואר 1969
ונשבע להשיב את החוק והסדר .ולסיים את המלחמה בכבוד
,המצב בבית היה רגוע יותר .אבל השלום לא היה קרוב יותר בווייטנאם
חיילים אמריקנים עדיין מתו ברדיפה אחר כוחות הגרילה
.שהופיעו ונעלמו כמו רוחות רפאים
אמריקנים עדיין מתו בכיבוש הגבעות
.רק כדי לוותר עליהן ולכבוש אותן מחדש
,גברים וציוד עדיין זרמו לדרום
.למרות ההפצות השנויות במחלוקת של קמבודיה
.לכל אורך הדרך, האנוי נותרה כמות שהייתה
הקומוניסטים התעקשו שלא יכול להיות שלום
עד שממשלת סייגון לא תוחלף
.וארה"ב תיסוג מווייטנאם
.בינתיים, הציבור האמריקני החל לאבד סבלנות
אישית, ניקסון ידע שניצחון צבאי ,הוא בלתי אפשרי
שהמצב יהיה חייב להיות מיושב .על שולחן הדיונים בפריז
הוא היה חייב למצוא דרך להוציא את האמריקנים מווייטנאם
.ללא מראית עין של כניעה
ניקסון גם האמין שהמוניטין שלו כאנטי-קומוניסט בלתי נלאה
.יכול להביא לו תועלת בהאנוי
,פשוט נעביר להם מסר", הוא אמר"
אתם יודעים, ניקסון אובססיבי" ."לגבי קומוניזם
,אנחנו לא יכולים לרסן אותו, כשהוא כועס
,והאצבע שלו נמצאת על ההדק האטומי
והו צ'י מין יהיה בפריז עוד יומיים ."מתחנן לשלום
.אבל הו צ'י מין היה זקן וחולה בזמן ההוא
וללה זואן והאחרים שקיבלו את ההחלטות ,בהאנוי מזה שנים
לא הייתה כוונה לוותר על מטרתם
.לאחד את מדינתם תחת השלטון הקומוניסטי
, ריצ'רד ניקסון ,שהבטיח סיום מהיר למלחמה
,יסיים, כמו כל הנשיאים שבאו לפניו
.בהארכתה
במשך הזמן, הוא יצית מחדש את ההתנגדות למלחמה בקמפוסים האמריקניים
.שאיימו לפצל את המדינה שוב
.שלהי שנות ה-60 מאופיינות בהופעת כמה פלגים
,הייתה תנועת ההתנגדות למלחמה עצמה
כל התנועה לכיוון שוויון בין גזעי
- אני גבר -
- איסור חירום על רכבים -
הסביבה
- שחרור האישה -
.תפקיד האישה
וההימנונים לתרבות הנגד הזו
סופקו על ידי מוזיקת הרוקנרול הנפלאה ביותר
.שאפשר לדמיין
אני לא יודע איך היינו מתקיימים היום כמדינה
.ללא החוויה הזאת
- מריל מקפיק, חיל האוויר -
,עם כל העיוותים והעליות והמורדות
,שהניבו את אמריקה שיש כיום .ואנחנו טובים יותר בגלל זה
.הרגשתי כך בווייטנאם
- החזירו החיילים הביתה -
.הגברתי את הווליום על כל הדברים האלה
.זה ייצג את מה שאני ניסיתי להגן עליו
לא התפללתי אפילו פעם אחת בזמן שהייתי במחנה שבויי המלחמה
.אבל הייתה לי מנטרה
,כל לילה כשהלכתי לישון, בשלב כלשהו ,הייתי אומר
."אני אהיה כאן בבוקר"
והרגשתי שאם אוכל לחיות עוד יום אחד
- האל קושנר, שבוי מלחמה -
.אז אוכל לחיות עוד יום אחד ועוד יום
,בשיחות השלום בפריז
.ממשלת ניקסון העלתה דרישה חדשה
חיילים אמריקנים לא ייסוגו עד שכל השבויים האמריקנים יחזרו הביתה
והאנוי סיפקה תיעוד מדויק .של כל אלו שנחשבו נעדרים
.אף אחד לא ידע כמה שבויים היו
מרביתם היו צוותי אוויר ,שהוחזקו בהאנוי או סביבותיה
אבל קומץ קטן, כמו האל קושנר
נאבקו לשרוד במחנות מאולתרים .בג'ונגל בדרום וייטנאם
בהאנוי לא הסכימו לחשוף את שמות האנשים שהוחזקו שם
מכיוון שהם עדיין התעקשו על כך ,שהם לא נחשבים לשבויי מלחמה
.אלא כפושעי מלחמה
,הם העבירו רבים עינויים אכזריים
,הוציאו מהם וידויים בכפייה
.וסרבו לפיקוח של הצלב האדום
,ממשלת ג'ונסון המעיטה בערך הנושא
בתקווה ששיחות דיפלומטיות חשאיות .יחזירו את הגברים הביתה
ממשל ניקסון יצא לעומת זאת ,"בקמפיין של "לצאת לציבור
שנועד להביא את מצוקת השבויים האמריקניים
.והנעדרים למרכז העניינים
הדבר גם שימש כנזיפה לתנועת האנטי-מלחמה
שנדמה שהזדהו יותר עם אזרחי צפון וייטנאם שסבלו מהפצצות
מאשר לאנשי צוות האוויר האמריקנים .שהופלו בזמן ההפצצות האלו
,סיביל סטוקדייל, שבעלה ,סגן אלוף, ג'יימס סטוקדייל
,היה האסיר בעל הדרגה הגבוהה ביותר בהאנוי הקימה את הליגה הלאומית למשפחות
של אסירים ונעדרים בדרום-מזרח אסיה
והובילה משלחות של רעיות לפריז .להתעמת עם משלחת המשא ומתן הווייטנאמית
חמישה מיליון אמריקנים החלו לענוד צמידים מפח או נחושת
- לשבויי מלחמה אין ימים טובים -
.שעליהם נחרטו שם ותאריך נפילתו של הגבר
- קולונל ג'ורג' דיי, 67-6-26 -
,אל תתנו להם להישכח - - שבויי מלחמה - נעדרים
יותר מ-50 מיליון מדבקות של שבויי מלחמה - נעדרים
.יימכרו בארבע השנים הבאות
,למרות מה שהסוהרים שלהם אמרו להם
.האסירים לא נשכחו על ידי מדינתם
,לבסוף," עיתונאי אחד כתב" אנשים רבים התחילו לדבר"
כאילו הצפון וייטנאמים חטפו 400 אמריקנים
."וארה"ב יצאה למלחמה כדי להחזירם
באותו זמן, ממשלת סייגון של נואין ואן טייה
.החזיקה אסירים משל עצמה
,בסופו של דבר
יהיו כ-40 אלף צפון וייטנאמים וחיילי וייטקונג
.בארבעה מחנות צפופים
מאתיים אלף אזרחים דרום וייטנאמים .הוחזקו גם הם
.רבים ללא משפט
קציני מודיעין של ממשלת הבובות
עינו אותי
.בפקודת ה-AןC
.הם רצו שאתוודה
.הם השתמשו בשיטות שונות של עינויים
הם השתמשו בשקעי החשמל שבקיר
.כדי לחשמל אותי
הם שפכו מים לתוך פי
והחזיקו אותו סגור
- נואין טאי, מרגל צפון וייטנאמי -
.כך שהמים לא יכלו לצאת
.כשהפסקתי לנשום, הם נאלצו להפסיק
הדבר הכי כואב
היה להיות תלוי
.ולקבל מלקות בלילה
.אני עדיין מרגיש את הכאב
הכאב
.היה מייסר
.ישנם כמה כללים למלחמת מנהרות
,אל תדליק את האור
.אלא אם כן אתה בטוח לגמרי שאתה לבדך
- ג'יימס גילאם, צבא -
.השתמש בחושים שלך
.בצע את ההריגה הראשונה שלך שקט ככל שניתן
.המשמעות לכך היא, אל תירה
,רדפתי אחרי מישהו לתוך מנהרה
.ופגשתי אותם בעיקול בפינה, בחושך
.חשבתי שאני לבד ואז הרחתי את נשימתם
.וניהלנו קרב היאבקות בחשכה
ידי הייתה על העליונה ,ומחצתי את קנה הנשימה שלו
,החזקתי אותו בזמן שהוא מת
.ואז יצאתי החוצה
,הכיתי וחנקתי מישהו למוות במנהרה
.בחשכה
.אבל הוא לא היה הקרבן היחיד
.הקרבן הנוסף היה הגרסה המתורבתת שלי
אפריל 1969 היה נקודת השיא של התחייבות הצבא האמריקני
.לדרום וייטנאם
,כעת היו במדינה 482,543 גברים ונשים
ועשרות אלפים נוספים נמצאו
בבסיסי חיל אוויר ועל ספינות .מעבר לגבולותיה
.ארבעים אלף ושבע מאות תשעים וארבעה נהרגו
.ויותר מ-70 מיליארד דולר הוצאו
באביב הזה, קרב חדש משך את תשומת לבו ,של הציבור האמריקני
,מאבק לכבוש שוב, גבעה ממוספרת נוספת
.גבעה 937 במפות הצבאיות
,במשך תשעה ימים
הכוחות האמריקנים והדרום וייטנאמים ניסו
,לכבוש הר סמוך לגבול לאוס
.ועשר פעמים הם נהדפו
מספר הקרבנות היה כל כך גבוה
חמישים אמריקנים ,ו-250 צפון וייטנאמיים נהרגו
."שההר קיבל את הכינוי "גבעת המבורגר
היום, 600 חיילים מהכוחות המשותפים .נזרקו לקרב
חייל עייף אמר לכתב שמפקד הגדוד שלו
."לא יעצור עד שיהרוג כל אחד מאיתנו"
,לאחר 11 ימי קרב .הקרב על גבעת המבורגר הסתיים
.חמישים ושישה אמריקנים נהרגו
.ארבע מאות ועשרים נוספים נפצעו
,שבוע לאחר מכן, האמריקנים נטשו את הגבעה
כמו שנטשו גבעות רבות אחרות
.שהם כבשו במחיר גבוה במשך השנים בווייטנאם
,גנרל, תוכל להסביר לנו שוב את האסטרטגיה מאחורי
ההחלטה להסיג את הכוחות האמריקניים
?אחרי שהם כבשו את גבעה 937, גבעת המבורגר
- גנרל ג'ון רייט -
.אין אדמה, שהיא, כאדמה, חשובה לנו
המשימה שלנו היא
בסנאט האמריקני, הסנטור קנדי ממסצ'וסטס
העביר נאום קצר המבקר את מה שהוא כינה
"גאווה צבאית חסרת היגיון וחסרת אחריות"
בו גברים אמריקנים נשלחים למותם
.בקרבות חסרי תועלת כמו זה של גבעת המבורגר
קנדי קרא לנשיא ניקסון
להוציא פקודות חדשות למפקדים בווייטנאם שיעצרו פעולות כאלו
וטען שהן סותרות
את הכוונות המוצהרות של הנשיא .לחפש שלום במשא ומתן
היו עוד שבועות קטלניים במהלך המלחמה
.וקרבות יקרים עם מספר קרבנות רב
.אבל נדמה שלעוד ועוד אמריקנים נמאס
- הפנים של המתים האמריקנים בווייטנאם - - מחירו של שבוע אחד
,"בחודש שלאחר מכן, המגזין "לייף
פרסם את שמותיהם ותמונותיהם של כל 242 האמריקנים
.שנהרגו בקרב בשבוע אחד בלבד
- וייטנאם, מתי שבוע אחד -
,בפעם הראשונה, בפרסום לאומי
.סטטיסטיקות ההרוגים הגיעו עם פנים אנושיות
הדרך היחידה שאפשר היה למדוד הצלחה בווייטנאם
.הייתה דרך השוואת מספרי הרוגים
- קרל מרלנטס, נחתים -
.כמה מהם מול כמה מאיתנו
ובכן, הדבר היחיד שהיה החשוב
."לעם האמריקני היה ה"אנחנו
.אם שלושה מאיתנו מתים, זה המספר
.לא 30 וייטנאמים מתים
,וכך, מבחינה פוליטית, תכנית התשה
.לא יכולה להחזיק מעמד הרבה זמן
,לא אכפת לנו מה היחס
אנו רק רוצים את המספר הסופי .של כמה ילדים אמריקנים מתו
סקר של מכון גאלופ, מצא כעת שרוב האמריקנים
.האמינו שווייטנאם הייתה טעות
ריצ'רד ניקסון ידע שהוא צריך לאותת לציבור
.שהסוף עומד להגיע
המועצה הלאומית לבטחון הזהירה את ניקסון
,שמפקדי הצבא, מזכירי המדינה וההגנה
,ה-AןC והשגרירות האמריקנית בסייגון
הסכימו בנפרד שללא לוחמים אמריקנים
,הדרום וייטנאמיים "לא יכולים כעת ,או בעתיד הנראה לעין
לעמוד בפניי הווייטקונג ."והכוחות הצפון וייטנאמיים הגדולים גם יחד
,אף על פי כן
מזכיר המדינה מלווין ליירד אמר .כי המלחמה תהפוך כעת לווייטנאמית
כוחות סייגון ייקחו בהדרגה את האחריות
.להתמודד עם האויב
זאת תהיה משימתו של גנרל קרייטון אברמס ,להכין את צבא הרפובליקה של וייטנאם
ולוודא שמספר הקרבנות האמריקנים יפחת .בתקופת המעבר
בינתיים כוחות אמריקניים .יתחילו לחזור הביתה
כשניקסון הגיע ,הוא הכריז על הנסיגה ההדרגתית
והעברת הלחימה לווייטנאמיים
- וין ואן מאי אליוט, סייגון -
.שהיה משהו שהצרפתים ניסו בעבר
."הם כינו זאת "הצהבה
.הצהבת המלחמה
ידענו שהצבא הווייטנאמי .לא היה מסוגל להילחם במלחמה הזאת
,אם הם לא יכלו לעשות זאת בעזרת האמריקנים
?איך הם יוכלו לעשות זאת בלי האמריקנים
למרות שוושינגטון תכננה להגדיל באופן נרחב
את התמיכה הצבאית לצבא הדרום וייטנאמי
,גנרל אברמס ידע שהווייטנאמים לבד
.לעולם לא יוכלו להביס את האויב
.אבל אלו היו הפקודות שקיבל
הסיבה שפקדו עליי לחזור הביתה מוקדם
,הייתה שניקסון, הנשיא ניקסון
- מריל מקפיק, חיל אוויר -
.הכריז על מדיניות הווייטנאמיות
,עכשיו, וייטנאמיות היה שקר
.אבל היה בה גם אלמנט של אמת
?עמדנו לעזוב, טוב
.וזה חתם את גורלו של הדרום. ידעתי את זה
ואני חושב שכל אחד שהיה מודע .ויכול היה לראות מה מתרחש, ידע את זה
לאחר מכן, ניקסון טס לאיי מידוויי
,כדי להיפגש עם נשיא דרום וייטנאם נואין ואן טייה
הוא לא העז להזמין את טייה לוושינגטון
.משום שפחד שזה יעורר הפגנות נרחבות
הנשיא טייה הודיע לי
שההתקדמות בתכנית האימונים
- מרכז אימונים -
ובתכנית הציוד לכוחות הדרום וייטנאמים
הייתה כל כך מוצלחת, שהוא יכול כעת להמליץ
על כך שארה"ב תתחיל להחליף
את הכוחות הלוחמים האמריקנים .בכוחות וייטנאמים
,טייה לא אמר דבר כזה .אבל הוא הרגיש שהוא חייב לקבל זאת
,אין דבר שאוכל לעשות", הוא סיפר לחבר"
בדיוק כמו שלא יכולנו לעשות דבר"
כשאייזנהאואר, קנדי וג'ונסון ."החליטו להיכנס
,"ללא ספק היינו בדרכנו מחוץ לווייטנאם"
,נזכר היועץ לבטחון לאומי, הנרי קיסינג'ר
,במשא ומתן אם ניתן" ."בנסיגה חד צדדית אם הכרחי
הוא והנשיא הגדירו מחדש .את הדרך שייראה הניצחון
ניקסון וקיסינג'ר
.הם... התפקיד שלהם הוא לעשות ניקיון
- טום ואללי, נחתים -
?הם... המלחמה נגמרה, טוב
כשניקסון וקיסינג'ר... כשהם מגיעים, הם
.הם לא ינצחו במלחמה
.אז הם פיתחו אסטרטגיה סודית
.הם נכנעו בלי להודות בכך שהם נכנעו
.זאת לא תכנית גרועה, זאת התכנית היחידה
כשהחיילים האמריקנים החלו לעזוב ,את דרום וייטנאם
.כלי נשק וציוד אמריקני החלו לזרום פנימה
,יותר ממיליון רובי 16-M
,ארבעים אלף מטולי רימונים .אלפי כלי רכב ממונעים
,כל כך הרבה, חבר קונגרס אחד התלונן
שזה נראה כאילו שמשלם המיסים האמריקני"
התבקש להושיב כל חייל דרום וייטנאמי
."מאחורי ההגה
,זה לא היה הגיוני, כמובן בגלל שניסינו את זה ב-1962 וב-1963
- ניל שיהאן, עיתונאי -
,האנשים לא השתנו .אנחנו פשוט נותנים להם יותר רהיטים
הם הכפילו את כמות כלי הנשק
.שהם נתנו לצבא סייגון
.צבא הבובות הועצם
- נואין ת'וי באנג, וייטקונג -
,אבל בעיניי אם הצבא האמריקני לא הצליח לנצח
.גם צבא הבובות לעולם לא ינצח
,מספר הכוחות הלוחמים הדרום וייטנאמים
.גדל מ-850 אלף אנשים ליותר ממיליון
אבל דבר לא יכל לשנות את העובדה
.ששחיתות נרחבת שחקה את היעילות שלהם
.זאת הדרך שזה עובד
,אדם עושה עסקה עם הקצין האחראי עליו
.אולי לשלם לקצין את משכורתו המלאה
,בתמורה, אתה לעולם לא צריך להגיע לתפקיד
.מלבד פעם בשבוע בטקס
,אז, בעוד שאתה בצבא תאורטית .אתה עדיין יכול לעבוד במשרה מלאה כאזרח
סוג נוסף של שחיתות
היה להוסיף שמות לרשימות
- לאם קואן ת'י, צבא דרום וייטנאם -
.שמעולם לא היו קיימים
המפקדים יכלו להכניס לכיסם את המשכורות .של "חיילי הרפאים" הללו
יחידות רבות בצבא הרפובליקה של וייטנאם .לחמו היטב
,הן ספגו את מרבית הלחימה במהלך התקפת טט
, ועד אמצע שנת 1969 .תשעים אלף מהם נהרגו בקרב
,לעיתים קרובות .העם האמריקני התעלם מהאומץ שלהם
.בזנו להם
.הגזמנו בדיבור על חוסר היכולת שלהם
- טום ואללי, נחתים -
.בגלל שרצינו להעצים בחשיבות שלנו
!התכופפו
.נהניתי מחלק מהיציאה למלחמה בווייטנאם
.אם שרדת, זה היה די מלהיב
.זאת ההיסטוריה של העולם
.קשה לשרוד
,כלומר, במקום שבו אני הייתי .הישרדות הייתה בעיה
.הייתי שמח לשרת במשמר הלאומי
.נקודה
ידעתי שהעניין המרכזי
.במה שהיה מקובל במלחמה ומה לא היה
.ידעתי את זה
.לא הייתי צריך ללמוד את זה בחיל הנחתים
הבנתי את זה משיעורי הדת .של יום ראשון בכנסייה
,ת'ומאס ג'ון ואללי נולד בבוסטון
.כבנו של שופט וגדל בפרברי ניוטון
דיסלקציה שלא אובחנה .מנעה ממנו מלהצליח בבית הספר
,עד 1969, ואללי היה קשר בחיל הנחתים
וחלק ממשימת חפש-השמד ענקית
במחוז קואנג נאם .שבחלק הצפוני של דרום וייטנאם
,ב-13 באוגוסט, המחלקה שלו נכנסה למארב .ונתקלה בירי מכונות ירייה כבד
."זה היה מצב של "תפסו אותם בחגורות
.ואיבדנו הרבה אנשים
.כך גם הם
.הרבה אנשים שכבו מסביב
.ואללי ביקש עזרה בקשר
ואז הרים רובה ותחמושת
מנחת פצוע וכשהוא יורה תוך כדי תנועה תפס עמדה
.שלוש מטר ממכונת ירייה של האויב
.הוא זרק רימון עשן כדי לסמן את עמדתם
,ואז, בעוד שאש האויב נורתה לאורך השדה
הוא עבר מחייל לחייל
.הצביע על מטרות בין העצים ועודד את חבריו
,עבור אומץ ליבו הניכר .טום ואללי קיבל את כוכב הכסף
אתה רוצה לספר לנכדים שלך ,שזה קשור לאומץ לב
.אבל זה הכל תגובתי. זאת הישרדות
או שאתה
זה
.אין בחירה
.או שאתה מגיב, או שלא יהיו לך נכדים
!תנו לי F
!F
!תנו לי U
!U
!תנו לי C
!C
!K ?מה קיבלתם-
יומיים לאחר הקרב שבו טום ואללי הפגין אומץ לב
ובזמן שחצי מליון אמריקנים ,היו עדיין בווייטנאם
חצי מיליון אמריקנים התאספו בחווה ,בצפון מדינת ניו יורק
.לפסטיבל מוזיקה, וודסטוק
הרחק בווייטנאם
הניחו את הספרים והרימו אקדח
נעשה כיף חיים
?ואחת, שתיים, שלוש, על מה נלחמים
אל תשאלו אותי, לא אכפת לי
התחנה הבאה היא וייטנאם
,וחמש, שש, שבע
פתחו את שערי גן עדן
ובכן, אין זמן לתהות למה
כולנו נמות
.גבירותיי ורבותיי, סנטנה
.נאמר לכם פעם אחת, נאמר לכם פעמיים
.זה הכול, התפזרו
בחור אחד מארקנסו
.אמר לי שהוא לא יסחב את מכשיר הקשר עבורי
הוא אמר, "לא אלך בעקבותיך .כמו שצ'יטה הלך בעקבות טרזן
- ג'יימס גילאם, צבא -
."זה לא יקרה, סמל
."ואני חשבתי, "זאת תהיה שנה ארוכה מאוד
.יש לי אנשים שם למטה בסריקה, אז תרדו לשם
.הוא התפתח קצת
הוא הבין את הרעיון .שכדורי האויב עיוורי צבעים
.הם ירו בכל אחד, לא רק בי
אפרו-אמריקנים שרתו בכל מלחמה אמריקנית
.מאז המהפכה האמריקנית
,בשנים המוקדמות של מלחמת וייטנאם
.הם סבלו ממספר לא מאוזן של הרוגים
,כשמנהיגי זכויות האזרח התלוננו
מחלקת המדינה עשתה מאמץ לשנות זאת
.ועד שנת 1969 הם הצליחו
,אבל מאחורי הקווים, חיילים אפרו-אמריקנים
עדיין קיבלו יחס שונה .מזה של עמיתיהם הלבנים
יש כאן הרבה מזדיינים פראיים
,שמסתובבים עם שיער ארוך כמו של בחורות
ואנחנו לא יכולים להאריך את השיער שלנו .מעבר לשבעה סנטימטר
.התקנה המזדיינת קובעת שבעה סנטימטרים
מרבית האחים יכולים להסתובב עם אפרו
.והשיער שלהם יהיה באורך של חמישה סנטימטר
?למה אנחנו צריכים להסתפר .זה מה שאני רוצה לדעת
.וייטנאם הייתה מיקרוקוסמוס
כל מה שהתרחש באמריקה
- ויין סמית', חובש צבאי -
.התרחש גם בווייטנאם, בדרך כזו או אחרת
,בעורף
.התנוססו דגלי הקונפדרציה
,מכל הדברים שאפשר להביא לכאן
?למה דגל קונפדרציה
אני חושב שצריך להיות
.חוק מזדיין שיאסור על הדגלים האלה
.הקונפדרציה המזדיינת איננה עוד, גבר
כשאדם נמצא בסביבה
,שלכל אחד סביבך יש אקדח או כלי נשק אוטומטי
לא אסבול את זה שמישהו יקרא לי כושי
.או ייתן לי פקודת מחורבנת
?זאת הייתה הגישה, לסכן את חיי למען מה
היה טירוף מכל מיני סוגים
,בגלל שאנשים לבנים עדיין כינו אותנו כושים
."והיו שחורים שכינו אותנו "הדוד טום
היו את מתנגדי המלחמה ,שכינו אותנו רוצחי תינוקות
,תגידו מה שאתם רוצים, אבל תגידו את זה משם
,כי אם תגיעו לטווח יד
.יעשה לכם נזק רציני
תגידו מה שתרצו מרחוק
- רוג'ר האריס, נחתים -
.אבל אם תתקרבו אליי, אני אחתוך את גרונכם ?מבינים
,אבל כשהלכנו מחוץ לגדר .והלכנו בין השיחים, היינו קרובים
אפילו עם ההבדלים שבינינו
,אולי איימנו זה על זה, והיינו נלחמים בבסיס
,אבל כשהיינו שם בחוץ
.היינו יחידה לוחמת
- חואן רמירז, נחתים -
.וזה דומה למשבר זהות
.נולדתי כאן וההורים שלי נולדו כאן
,הרגשתי, בדרך כלשהי .יותר אמריקני מאשר מקסיקני
,צבא ארה"ב לא חישב היספניים
,אבל 170 אלף מהם שרתו בווייטנאם
.ויותר מ-3,000 מהם איבדו את חייהם
,כמו אבותיהם וסביהם
רבים ראו את השרות הצבאי כחובה פטריוטית
.וכהזדמנות לקדם את מעמדם בארה"ב גם יחד
- היספנים לא ישמשו כבשר תותחים -
אבל בעוד שמספר הקרבנות גדל ותנועות היספניות עולות ופורחות
'בין עובדי חווה וסטודנטים בקולג
תחושה ההתנגדות למלחמה .גברה בקהילות ההיספניות
אנחנו מוחים כנגד חוקי הגיוס המפלים
שמאפשרים ויתור
- רוזאליו מונז, פעיל נגד המלחמה -
לכל המעמד הבינוני הלבן במדינה הזאת
וגורמים לנטל כבד של המלחמה
.ליפול על כתפי העניים והמקסיקנים
שמעתי על פעילויות ההתנגדות למלחמה של אחותי ואמי
.בזמן שהייתי בווייטנאם
,למעשה, אחותי כתבה ואמרה
."אני מקווה שאתה בסדר עם זה"
.היא הייתה כנה איתי
.היא סיפרה לי מה הן עושות
,היא אמרה, "אני עושה את זה בשבילך ."כי אני רוצה שתחזור הביתה
בהמשך למדיניות נקיטת העמדה שלנו ,על הבעיות החמורות של היום
אנחנו מעלים בעיה נוספת .בסדרה הכתבות המתמשכת שלנו
?הנושא הוא, האם חוקי הגיוס לא הוגנים
- ?כתבה, האם חוקי הגיוס לא הוגנים -
,כאן שוב, מדבר עבור התכנית שלנו .מר פטריק פאולסן, סגן הנשיא
,אנחנו לא טוענים שחוקי הגיוס מושלמים
.ויש לנו הצעה בונה לאלטרנטיבה שתעבוד
אנחנו מציעים לוטו גיוס
שבו שמות כל אלו שמסוגלים להתגייס ,יוכנסו לתוך כובע
.והגברים יגויסו על פי גודל ראשם
,הראשים הקטנים יתגייסו לצבא
.והראשים השמנים יתגייסו לממשלה
.רוג'ר, 1-3 בדרכו
.חמש-שמונה-אחד
"?נושר תיכון בן 18 אומר, "למה אנחנו כאן
,והתגובה הרגילה, לפחות ברמה הרשמית
.הייתה, למנוע מהקומוניזם להשתלט על העולם
."הגברים אומרים, "זה בולשיט
,אז הסיבה האחרת שהועלתה .לפחות בימים האחרונים של המלחמה
- וינסנט אוקמוטו, צבא -
הייתה לשמור על האמינות הבינלאומית של אמריקה
.בקרב בני הברית שלנו והאויבים שלנו
אין ילד בן 19 או 20 שרוצה למות
כדי לשמור על האמינות .של לינדון ביינס ג'ונסון וריצ'רד ניקסון
,לכן, תוך זמן קצר יחסית, הבחורים אמרו
,תראה, אנחנו לא צריכים להיות כאן" .אבל אנחנו כאן
,אז התפקיד היחיד שלי בחיים ,הוא לנסות לשמור עליך בחיים, חבר
ולשמור על התחת שלי בחיים
."ואז ללכת הביתה ולשכוח מכל זה
.הטוראים לא תמיד עושים מה שהקפטן אומר
יש לנו... הקפטן יישאר מאחור ויגיד לכיתה או למישהו
,לצאת למרחק של 100 מטר
.אנחנו לא עושים את זה
אנחנו מתרחקים רק עד שאנחנו יוצאים .מטווח ראייה, מתיישבים וחוזרים בחזרה
?מה קורה לקצין לא פופולרי בשדה
ממה ששמעתי, רוב הקצינים הלא פופולריים
,אם הם מתעסקים עם טוראי יותר מדי .הם נורים לאחר מכן
.זה תמיד היה חלק מהמלחמה
,"בווייטנאם, זה כונה "פרגינג
על שם רימוני הרסס .ששימשו לכך לעיתים קרובות
, החל מקיץ 1969
בעוד שאלפי חיילים אמריקנים ,החלו לחזור הביתה
מספר הדיווחים על רצח או ניסיון לרצח
.של קצינים על ידי חוגרים גדל באופן מפחיד
.הצבא יחקור כמעט 800 מקרים
,מרביתם התרחשו רחוק מהלחימה
בדרך כלל כתוצאה אלימה של ויכוחים בין גזעיים
.או על נשים וסמים ולא על המלחמה עצמה
.אבל היו יוצאים מן הכלל
זה צבא שונה לגמרי
מהצבא שנשלח לווייטנאם ב-1965
.הסגן החדש מגיע, כולו משולהב מספירת הגופות
,הוא רוצה מגע, הוא משתגע ואומר ."אני רוצה מתנדב לזה"
הקצין המשולהב החדש הזה הוא סכנת ברורה וקיימת
.לחייהם וגפיהם של הטוראים
,היו להם רמזים קטנים, כמו פתק קטן שנכתב בו
."אנחנו נהרוג אותך אם תמשיך כך"
,או במקום רימון רסס
הם ישליכו רימון עשן .לבקתה או המיטה של הקצין
,אם הם לא תיקנו את התנהגותם וגישתם
.הם היו זורקים עליהם רימון
.ראיתי את זה קורה בדרך מוזרה מאוד
.היינו בבסיס ונחת החל לרוץ לכיווני
לא הבנתי מה שהוא
מה שהוא עשה בחשכה שם
היה לזרוק רימון יד
.לחלל שמתחת לבקתה
."זה התפוצץ ואמרתי, "אלוהים .ידעתי מיד מה הוא עשה
.הוא היה נחת אפרו-אמריקני
האפרו-אמריקנים לא קיבלו כבוד .מהקצינים שלהם
.זה לא היה נדיר
,אז בדרך כלשהי, למרות שזה נשמע רע
.אולי הגיע לבחור הזה
.אני לא יודע
בפריז, התרחשה הפגישה ה-29 .של שיחות השלום לכאורה
.לא דווח על התקדמות
הוכרז ש-139 אמריקנים ,איבדו את חייהם בווייטנאם שבוע שעבר
מה שמביא את מספר ההרוגים הכולל במלחמה הארוכה ביותר שלנו
.שיחות השלום בפריז לא התקדמו לשום מקום
כדי לשבור את המחסום, ניקסון הורה ,להנרי קיסינג'ר להתחיל בשיחות סודיות
הראשונות בסדרה של פגישות חשאיות
.עם הצפון וייטנאמים לבדם
הם נפגשו לראשונה בבניין דירות .ברחוב דה ריבולי
.הווייטקונג וממשלת דרום וייטנאם לא היו שם
.האנוי נותרה ללא שינוי
הם לא הסכימו אפילו להודות ,שיש להם כוחות בדרום וייטנאם
.שלא לדבר על נסיגתם
כעת, קיסינג'ר הזהירם
,שאם לא היה שינוי בעמדתם עד ה- 1 בנובמבר
יום השנה הראשון לציון הפסקת ההפגזות ,של הנשיא ג'ונסון
הנשיא ניקסון, ישקול ."צעדים שלצידם השלכות חמורות"
, בשני בספטמבר, 1969
היה יום השנה ה-24 להצהרת הו צ'י מין
.על עצמאותה של וייטנאם בכיכר בה-דין בהאנוי
.ב-09:45 באותו בוקר, הו מת
,נאמר שהוא היה בן 79 ,אבל כמו כל כך הרבה לגביו
.התאריך המדויק של לידתו נותר תעלומה
,הוא היה "דוד הו" מזה עשורים
,ההתגלמות החיה של המאבק נגד היפנים
.הצרפתיים, ממשלת סייגון, ואז האמריקנים
,בנאום לאספה הלאומית
,לה זואן ,המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית
שהיה האדריכל
,של המדיניות הצבאית של צפון וייטנאם ,מזה עשור שנים
,הבטיח למלא מה שלטענתו, היה החזון של הו
.איחודה של המדינה בתנאים קומוניסטים
.דבר לא השתנה
האנוי נתנה רושם מזויף
.שהכול פרחים ויין אבל זה לא כך
,באותו יום, שהו צ'י מין מת
התקיימה מסיבת עיתונאים משונה .במרכז הרפואי בבסיס הצי בת'סדה
,שני שבויי מלחמה חולים ,רוברט פרישמן ודאגלס הגדל
אשר שוחררו לאחרונה על ידי הצפון וייטנאמים
- דאגלס הגדל, רוברט פרישמן -
דיברו בציבור בפעם הראשונה על היחס החמור
.שהם ועמיתיהם האסירים קיבלו
,אני לא חושב שבידוד
,הצהרות בכפייה, חיים בכלוב במשך שלוש שנים
,להיקשר ברצועות ,לא להיות מורשה לישון או לאכול
,הסרת ציפורניים, להיתלות מהתקרה
,לסבול מזרוע מודלקת שכמעט אבדה
,לא לקבל טיפול רפואי
,להיגרר על הרצפה עם רגל שבורה
או לא לאפשר החלפת דואר לאסירי מלחמה .היא אנושית
דאגלס הגדל היה שקט, צנוע וחסר מושג באופן כל כך ברור
שהשומרים הצפון וייטנאמים שלו ."כינו אותו, "הטיפש
.אבל ברגע ששוחרר, הוא היה מכרה זהב של מידע
הוא שינן את שמותיהם של יותר מ-200 אסירים
."למנגינת השיר "לדוד משה הייתה חווה
,הודות לו, עשרות משפחות אמריקניות ,יגלו בפעם הראשונה
.שבניהם ובעליהן ואבותיהם עדיין בחיים
,כמה ימים לאחר מסיבת העיתונאים
.הטיפול של האנוי באסירים החל להשתפר
,הרבה פחות אכזריות", נזכר שבוי אחד"
."וקערות גדולות יותר של אורז"
?טוב, מי פצוע
.טוב, תחפו עליי
.דבלייר הוא החובש היחיד במחלקה
הוא מפחד, מהרגע שהוא יוצא מהמסוק
.ועד לרגע שהוא אוסף אותו
מפחד שיום אחד הוא ייהרג
.באיסוף חבר פצוע
.הייתי מחליף של חובש שנהרג
,בפעם הראשונה שיצאתי לשטח .קיבלנו משימת סיור
!תזכרו לעצור את הדימום
.ונתקלנו במארב
.זה היה מבעית
.בחורים צרחו וצעקו
- ויין סמית', חובש צבאי -
.היו יריות בכל מקום
,אני זוכר שהתפללתי לאלוהים בקרב האש הראשון
,אם הוא יעביר אותי את זה .בשביל שאני אעשה משהו טוב
.שאעשה משהו טוב מאוד
.לפעמים החיים שלהם תלויים בך
.אתה מחזיק אותם בידיך, כחובש
,קשה להגיד, אבל באותו רגע .אתה מחזיק את החיים והמוות בידיך
,בווייטנאם, חובשים ואנשי צי ,המלווים יחידות רגליות בסיורים
,במשימות חפש-השמד .ומבצעים בקנה מידה גדולים
.כמעט 2,000 יאבדו את חייהם
,שלא כמו במלחמות הקודמות
,חובשים רבים בווייטנאם, בחרו לשאת כלי נשק
וכשהירי התחיל
היו מוכנים להשתמש בהם כדי להגן על עצמם
.ועל חבריהם הפצועים
נשאתי 16-M אבל לא ידעתי .אם אהיה מסוגל להרוג
.חלק מלהיות חובש היה כדי להציל חיים
.תהיתי אם המצב יקרה, אם אוכל לעשות זאת
.השתתפתי בירי לכיוון האויב
.הרגנו הרבה אנשים
.אני מרגיש את האחריות הזאת
.אני מרגיש דם על ידיי
,כשאתה הורג מישהו למען המדינה שלך
.הכל משתנה
- אסיפה -
האמנו שזה אפשרי
ליצור רוב משמעותי במדינה הזאת
,שיתמוך בנסיגה מווייטנאם
.וזה מה שאנחנו רוצים להשיג בטווח הרחוק
.בנובמבר נחזור שוב, בדצמבר, נחזור שוב
ואנחנו מתכוונים לבנות את התנועה שתהפוך את זה להכרחי
- סאם בראון, פעיל נגד המלחמה -
.לארה"ב לסגת מווייטנאם
מארגני המורטוריום לא התכוונו ליצור
.עימות או קטטה עם המשטרה
במקום זאת, הם רצו לערב כמה שיותר אנשים
,במחווה של מחאה, צנועה ככל שתהיה
כדי להראות לממשל שלהרבה אמריקנים
,אכפת לא רק מהניצחון או מההפסד במלחמה .אלא גם מהסיום שלה
- וייטנאם מורטוריום -
.תודה
אני מבין שהייתה וממשיכה להיות
התנגדות למלחמה בווייטנאם בקמפוסים
.וגם במדינה
.אנחנו מצפים לכך
.אבל, אני לא אושפע מכך בשום אופן
,בתקווה לצמצם את התמיכה למורטוריום
ניקסון ביטל את הקריאות לגיוס
לחודשים שבין נובמבר לדצמבר 1969
הוא ייסד שיטת לוטו אקראית .המבוססת על תאריך לידתו של בחור צעיר
,שנועדה להתייחס לעשירים ולעניים בצורה דומה .ולחסל את דחיית השירות הלא הוגנת
,זאת הייתה מדיניות טובה .ותמרון פוליטי מבריק
.על הקו, אחים ואחיות, על הקו עכשיו
בעוד שאנשים ברחבי המדינה ,התארגנו למורטוריום השקט
חברים של פלג קיצוני
,"של הסטודנטים לחברה דמוקרטית, "הוות'רמן
.נקטו בפעולה ישירה יותר
מאחר שהיו פחות מעוניינים בסיום המלחמה ,מאשר בהצתת מהפכה אלימה
,הם גרמו למה שהם כינו .ארבעה ימי זעם" בשיקגו"
.לא נסתפק יותר בהתנגדות לחזירים
לא נלכוד את עצמנו יותר
כדי שהתנועה האפשרית היחידה .היא כתגובה להתקפות החזירים
.יצאנו למתקפה. אנחנו מקבלים את ההחלטות כעת
.הרגו את כל העשירים", אמר אחד ממנהיגיהם"
."שברו את המכוניות והדירות שלהם"
.הביאו את המהפכה הביתה
."הרגו את הוריכם. זה מצבנו האמיתי
הוות'רמן קיבלו את שמם משורה בשיר ,של בוב דילן שאומרת
,לא צריך וות'רמן" ."כדי לדעת לאן נושבת הרוח
.הוות'רמן הניחו שאלפים יתגייסו למטרתם
.רק 600 אנשים עשו זאת
,הם פוצצו פסל לכבודו של שוטר שנרצח
רצו ברחובות ,כשהם מנפנפים בשרשראות וצינורות
ריסקו חלונות ושמשות של מכוניות .ותקפו מחסומי משטרה
.שישה נורו. 250 נעצרו
,שבעים וחמישה שוטרים נפצעו .עורך דין שותק לצמיתות
הפנתרים השחורים הכריזו על הוות'רמן
.כעל אנרכיסטיים, אופורטוניסטיים
.קאסטרים
,שנת 1969, הייתה ככל הנראה השנה שבה מרביתנו הרגשנו יותר מנוכרים
.ויותר מהפכניים
- ביל זימרמן, פעיל נגד המלחמה -
.וזה הוביל להרבה תגובות מטורפות
,רציתי שהמדינה תעבור שינוי קיצוני
.חלוקה מחדש של עושר וכוח
אבל לנסות להביא את זה
.דרך מאבק מזוין בארה"ב היה מטורף
אלה היו פנטזיות ילדותיות
שאנשים הגיעו אליהן מתוך התסכול
.על כך שאין תכנית ברת עבודה לסיום המלחמה
מה לדעתך צריכים לעשות, המושל
- המושל רונלד רייגן, קליפורניה -
אנשים שמתנגדים למלחמה ?אבל אינם בעד הווייטקונג
אני חושב שחווינו בעבר
אנשים שהתנגדו למלחמות
,ואני חושב שהם פועלים דרך הנציגים שלהם
.וזה מטופל בערוצי הממשל
אבל ברגע שההרג מתחיל, מה שקשה
זה איך להתייחס למחאות האלה
,בלי לעודד ולסייע לאויב
בלי לחזק את ההתנגדות ורצונו להילחם
?ובכך להרוג יותר מאנשינו
.בעבר, מרבית האמריקנים כיבדו את זה
אנשים במדינה הזאת .לא נלחמים את מלחמת וייטנאם
.הממשלה נלחמת אותה
.הממשלה היא הממשלה של האנשים, לכאורה
.אבל במקרה הזה, היא לא .כבר לא-
.אני מסכים איתך. היא לא
.לא במצב הזה
,אני לא אמורה להגיד לממשלה שלי ?שאני חושבת שהם משוגעים
.אני חושבת שהם מטורפים, באמת .אנחנו עושים משהו מטורף
למעשה, ניקסון אמר שהוא לא יקשיב לנו
.והוא לא יקבל הוראות מהאנשים ברחוב
.האנשים ברחוב הם אני
!שלום עכשיו
- 15 באוקטובר, 1969 -
- !החזירו את אחי הביתה עכשיו -
המורטוריום ב-15 באוקטובר ,שנערך בכל רחבי המדינה
היה הביטוי הגדול ביותר לחוסר שביעות רצון .של הציבור בהיסטוריה האמריקאית
,לחטוא בשקט בעוד שהם צריכים למחות - - הופך אנשים לפחדנים. א. לינקולן
- שלום -
,זה היה שליו, המעמד הבינוני .ממוקד בזהירות בסיום המלחמה
- עכשיו -
זה נחמד", אמר צועד אחד, "ללכת להפגנה"
."בלי הצורך להישבע אמונים ליו"ר מאו
- אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי -
.לבטח, זהו יום ייחודי בהיסטוריה שלנו
מעולם לא התקיימה התנגדות כל כך ציבורית ומאוחדת
- מרכז קהילתי, שיקגו -
.למעורבות של המדינה הזאת במלחמה
.לא סביר שניוותר ללא שינוי
מאות ומאות אלפים
,בערים מניו יורק עם שמונת מיליון תושביה
,לדובוי, ויומינג, עם 800 תושביה
ביקשו להדגיש לפני הנשיא .את התנגדותם למלחמה
- סיום למלחמה -
,צעדת המחאה הגדולה הראשונה שהלכתי אליה .הייתה בבולטימור
מעולם לא הייתי .עם כל כך הרבה אנשים בו זמנית
.האנרגיה של הקהל עצמו הייתה עצומה
.תהיתי אם כולם היו שם בשביל הסיבות הנכונות
.לא הייתי שם כדי לשתות או לעשן חשיש
.לא במצבים האלה
- קרול קרוקר, קולג' גאוצ'ר -
.בעיניי, זה היה עניין רציני
.זה היה העסק של החיים. זאת לא הייתה מסיבה
.לא רציתי רק להיות עם הקהל .לא רציתי רק לעשות רעש
.רציתי לעשות שינוי
.ובשום אופן, לא רציתי לזלזל בכבוד אחי
- מדווח, צ'ארלס קווין, חדשות CBN -
,עבור מרבית הממשל היום .זה היה יום עסקים רגיל
,אבל בצהריים, על מדרגות הקפיטול ,1,000 עוזרי קונגרס צעירים
.עמדו בדממה למשך 45 דקות
ילדיהם של כמה מעוזריו הקרובים ביותר ,של הנשיא
.וחברי קבינט, השתתפו במורטוריום הלאומי
בתו בת ה-14 של סגן הנשיא אגניו
.רצתה לצעוד, אבל הוא לא הרשה לה
,קורטה סקוט קינג ,אלמנתו של ד"ר מרטין לותר קינג ג'וניור
הובילה אלפי מפגינים דוממים
- אזורי המורטוריום -
לפני הבית הלבן שם ניקסון ישב לבדו
.וכתב פתקים לעצמו על דפדפת צהובה
."אל תיבהל. אל תוותר. אל תגיב"
.ב-3 בנובמבר, הנשיא ביקש להחזיר את השליטה
.ערב טוב, עמיתיי האמריקנים
הוא הופיע בשידור לאומה וקרא לסבלנות
וביקש מהאמריקנים לעמוד מאחוריו
,לכם, הרוב השקט הגדול של עמיתיי האמריקנים
.אני מבקש את תמיכתכם
הבטחתי בקמפיין שלי לנשיאות שאסיים את המלחמה
.בדרך שתביא גם את השלום
,ככל שאקבל יותר תמיכה מהעם האמריקני
,כך אוכל למלא את הבטחתי מהר יותר
,ככל שנהיה יותר חלוקים בבית
.כך פחות סביר שהאויב ישתתף במשא ומתן בפריז
- הכניסו לרודפי השלום -
- ספרו את זה להאנוי -
.בואו נהיה מאוחדים בשלום
- כבוד, אמריקה -
- שלום בכבוד -
.הנאום היווה ניצחון
.שיעור התמיכה בניקסון זינק ל-68 אחוזים
- סיימו את המלחמה, תמכו בניקסון -
כל מה שיש בחדשות ,זה העובדה שהמורטוריום נפגשים
,שלמדינה שלנו נמאס
.נמאס מזה ונמאס מזה
.אלה האנשים הצעירים שמתקוממים
.ויש רוב דומם שלא דומם יותר
- סיימו את המלחמה, הפציצו את האנוי -
אנחנו האנשים שרוצים להראות
.שהאדם ראוי לחופש בכל מקום שהוא בו
בואו נודה בזה, אנחנו נלחמים - - באגרסיה קומוניסטית עולמית
.ותיקי וייטנאם זוכרים טרור קומוניסטי - - התעוררו אמריקנים
אנשים אמיצים רבים מתו במדינה הזאת .כדי להפוך אותה לחופשיה
.אני מאמין בזה
.ולתת לך... לתת לך את הכול
סנטור פולברייט אמר לפני כמה חודשים שאם מלחמת וייטנאם תמשיך עוד הרבה זמן
- ספירו ט' אגניו, סגן הנשיא -
.האנשים הצעירים הכי טובים שלנו, יהיו בקנדה
,ואכן, באשר לעריקים האלה, הסכסכנים ,הקיצוניים, המציתים
,אי הציות האזרחי והלא-אזרחי בין הצעירים ,PLP, SDS
,וות'רמן אחד, וות'רמן שתיים ,התנועה המהפכנית
הפנתרים, האריות, ההיפיים, ייפים .ונמרים כאחד
- תמיכה, ניקסון-
אני מעדיף להחליף את כל גן החיות
עם מחלקה בודדת של הצעירים .שראיתי בווייטנאם
,"המנוולים הליברלים במנוסה כעת"
,אמר ניקסון לעוזריו
."ואנחנו נשמור אותם במנוסה"
- חייל השיר, נהרג בווייטנאם -
,פעמון הדלת שלי צלצל ועמד שם בחור
,הוא אמר, "גברת הווארד "אנחנו צועדים בממפיס
."במחאה על מלחמת וייטנאם
"?אמרתי, "באמת
."הא אמר, "חשבנו שלאור מה שקרה
."אמרתי, "כן, הבן שלי מת
."הוא אמר, "חשבנו שאולי תרצי להצטרף אלינו
,אמרתי, "אחת הסיבות שהוא מת .הייתה כדי שתהיה לכם הזכות
- ג'אן הווארד, נשוויל, טנסי -
.במדינה הזאת יש לכם זכות. לכו להפגין
."לכו על זה
."אמרתי, "אבל אני לא אצטרף אליכם
.אמרתי, "אבל אני אגיד לך מה ,אם אי פעם תצלצל בפעמון שלי שוב
".אני אפוצץ את הראש שלך עם מגנום 357
.הוצבתי בווייטנאם במחוז שנקרא קוואנג נאי
גם בזמנם של הצרפתים
- טים או'בריאן, צבא -
,זה היה אזור של הווייטמין
.וכשהגעתי, זה היה הווייטקונג
לא היה מחוז שסבל במלחמה האמריקנית יותר
.מאשר המחוז הימי של קוואנג נאי
יותר מ-70 אחוז מהכפרים שלו ,הופגזו על ידי ספינות צי
הופצצו, שוטחו בבולדוזרים ,או נשרפו עד היסוד
ויותר מ-40 אחוזים מאנשיו נאלצו לחיות במחנות פליטים
,לפני שטים או'בריאן מוורת'ינגטון, מינסוטה
הגיע לשם ב-1969
,זה היה מחוז שנתפס ,בדומה לדרך שאמריקנים רבים ראו אותו
.כאמריקה הפרימיטיבית
.מעין טמבלים כפריים
,אולי הם היו טמבלים כפריים .אבל הם היו עצמאיים מאוד
,טוראי או'בריאן שרת בפלוגה אלפא
,מחלקה שלישית, גדוד חמישי, באוגדה ה-23
.שהמטה שלה היה באזור נחיתה בשם גייטור
,"160-120 דונם של כמעט אמריקה" ,נזכר או'בריאן
.עם מקלחות חמות ובירה קרה
.לא הייתה תחושת שליחות .לא הייתה תחושה של מטרה יומית
,לא ידענו למה אנחנו בכפר .או מה אנחנו אמורים להשיג שם
,אז היינו בועטים בכדים של אורז ומחפשים בבתים ועל אנשים
,בלי לדעת מה אנחנו מחפשים .ולעיתים נדירות מצאנו משהו
,מישהו עלול למות, אחד מאנשינו .מישהו עלול לא למות
היינו חוזרים לאותו כפר שבוע לאחר מכן
.או שבועיים, כדי לעשות הכל מהתחלה
.זה היה כמו לרדוף אחר רוחות רפאים
- טקס אזכרה, גייטור 2L -
משוריין אמריקני
.מחץ בטעות חייל מהפלוגה של או'בריאן
רימון אויב ניתז מהקסדה של או'בריאן ,והתפוצץ
.כשהוא פוצע חייל שעמד כמה מטרים ממנו
אבל מוקשים ומלכודות .היו האיומים הגדולים ביותר
כ-80 אחוזים מהקרבנות
.נגרמו ממוקשים למיניהם
,בווייטנאם, בשבילי, רק לקום בבוקר
,ולהסתכל על האדמה, ולחשוב
,עוד כמה דקות, אצא לשם"
?ואולי הגופה שלי תהיה שם
"?אולי אאבד רגל שם בחוץ
תמיד חשבתי שאומץ ,הוא לתקוף בונקרים של האויב
.או לעמוד תחת אש
,אבל רק לעבור דרך קוואנג נאי ,יום אחרי יום, מכפר לכפר
,ולעבור את השדות לתוך ההרים
,רק לגרום לרגליים שלך לזוז היה פעולה של אומץ
,שאם, נגיד והיית חי בסו סיטי
,זה לא היה אמיץ ללכת לחנות או ברחוב הראשי
.רק שהרגליים שלך ילכו הלוך חזור
,אבל בווייטנאם, לדעתי .ההליכה הייתה אמיצה להפליא
לפעמים הייתי מסתכל על הרגליים שלי ,בזמן ההליכה וחושב
"?איך אני עושה את זה"
האמריקנים חשבו
.שאנחנו חסידי מרקס
.לא, הם טעו
- באו נין, צבא צפון וייטנאם -
נלחמנו למען המדינה הזאת
,כדי שלא יהיו יותר הפצצות
.או מלחמה
,לא יהיה יותר מוות
.או השמדה
באו נין היה בן 17
כשהוא גויס לצבא צפון וייטנאם
,כדי להילחם באמריקנים .כמו שאביו נלחם בצרפתים
המלחמה שלו תתרחש ברמות המרכזיות .שבדרום וייטנאם
עוצמת האש האמריקנית
הייתה הדבר שבאו מין וחבריו החיילים .חששו ממנו הכי הרבה
כשהפצצות נפלו
.רק אבן לא הייתה מפחדת
,אם האמריקנים הבחינו בתנועה ביער
.הם היו מחסלים את היער
?מי יודע כמה כסף בוזבז
.כסף של משלם המיסים האמריקני
אם מקבץ של פצצות נפאלם הוטל
.הג'ונגל היה הופך לים של אש
?אתה יכול לדמיין ים של אש
.כמובן, חייו של חייל הם אומללים
.גם החיילים האמריקנים היו אומללים
,בחור צעיר כמו טים או'בריאן
.הוא היה אומלל מאוד
.אבל הם לא היו מורעבים
.הם לא יכלו לרעוב
.אנחנו היינו צריכים ללקט אוכל
.הצבא שלנו סיפק לנו רק מעט אורז ומלח
.תמיד חיפשנו אוכל אמריקני
.הם קראו להם מנות קרב
חייל אמריקני רגיל ,נשא עליו מספיק בשביל פיקניק
.כל מה שיכולת לרצות
זה לא היה כמו המלחמות
,שקראתי עליהן בספרות מערבית
,כמו מלחמת העולם הראשונה
.שם עריקים נורו
,הווייטנאמים לא יכלו לעשות זאת
.כי הם היו הורגים את כולם
בווייטנאם, עריק היה חוזר הביתה
כדי לבקר את אמו לכמה ימים .ואז הוא היה חוזר
.והם היו נותנים לו להצטרף מחדש
.מרביתם לא חששו למות
,החיילים ידעו שהם חיים היום .אבל עלולים למות מחר
,אבל אם חייל התגעגע הביתה
,אם הוא התגעגע לאמו
.הוא היה צועד 000, 1 קילומטרים בחזרה לצפון
,באביב
היחידה של טים או'בריאן נשלחה לאזור מבצעי ,"שהאמריקנים כינוי "פינקיוויל
.מקבצי כפרים שכללו כפר שכונה מי לאי
.שנאנו ללכת לשם
,כשהיינו מקבלים את ההודעה ,"אתם הולכים לפינקיוויל"
,"היינו אומרים זה לזה, "מישהו עומד למות
."או, "מישהו יאבד רגל
.היינו מבועתים מהמקום. הוא היה מלא במוקשים
הכפריים היו
,הבעות הפנים שלהם
,כולל הילדים בני השש או חמש
.הייתה תערובת של עוינות ואימה
אני לא יכול להגיד שהרבה כפריים
,קיבלו אותנו בזרועות פתוחות .אבל המקום הזה היה מיוחד
,אני זוכר שדיברתי עם חיילים אחרים וחשבתי "?מה יש במקום הזה"
- סגן נאשם ברצח 109 אזרחים -
,וכשעברתי כשלושת רבעי מזמני בווייטנאם
.הסיפור של טבח מי לאי התפרסם בארה"ב
ב-12 בנובמבר, 1969, שרות החדשות בוושינגטון
.העביר סיפור על ידי הכתב החוקר סימור הירש
זמן קצר אחריו הגיע פרסום
,תמונה ראשונה של טבח וייטנאמי - - הפליין דילר
של תמונות גרפיות שצולמו .על ידי צלם צבאי בשם רונלד הייברי
.הסיפור והתמונות הדהימו את האומה
הועלו האשמות שחיילים מדיביזיית אמריקל
הרגו 567 אזרחים דרום וייטנאמים
במהלך פשיטה במרץ 1968
,עשרים חודשים לפני כן , בבוקרו של ה-16 במרץ, 1968
,מאה וחמישה חיילים ממחלקת רובאים ,ששייכת לדיביזיית האמריקל
,ואשר הובלו על ידי קפטן ארנסט מדינה ,וסגן ויליאם קאלי
.הורו להגיע לכפר מי לאי 4 במסוק
מאז שהגיעו לווייטנאם, הם איבדו 28 אנשים
.למוקשים ומלכודות וצלפים נסתרים
.יומיים לפני כן, מפקד כיתה פופולרי נהרג
נאמר להם שיחידה של וייטקונג מחכה להם
.והם היו להוטים להתנקם
,אבל הם לא נתקלו באש עוינת
.ולא נתקלו בחיילי אויב
,תחת זאת, במשך ארבע השעות הבאות ,מדינה, קאלי והאנשים שלהם
,רצחו 407 גברים קשישים חסרי הגנה
.נשים, ילדים ופעוטות
.רבות מהנשים והילדות נאנסו לפני שנורו
הטבח היה עלול להימשך
אם טייס מסוק בשם יו תומפסון ג'וניור לא היה נוחת
בין הגברים והקרבנות המיועדים שלהם
ומורה לצוות שלו לפתוח באש על עמיתיהם האמריקנים
.אם לא יפסיקו לירות באזרחים
,בו זמנית, במרחק של 5. 1 קילומטר משם
.מחלקה נוספת רצחה 97 כפריים נוספים
,ופתאום, זה היה כמו וילון שעולה
ויש אור, והבנו מה גרם
.לאימה שעל פני הילדים האלה, לפחד ולשנאה
,מאה ומשהו חיילים אמריקנים ,תוך ארבע ומשהו שעות
,טובחים באנשים חפים מפשע
,בכל מיני דרכים, יורים בהם
,זורקים אותם לבארות, מקרקפים אותם
,והורגים אותם בתעלות
.יוצאים להפסקת צהריים ואז עושים את זה שוב
.רצח שיטתי
?איזה אנשים? גברים, נשים, ילדים
.גברים, נשים, ילדים
?תינוקות .תינוקות-
,סגן קאלי ניגש ואמר
"?אתה יודע מה לעשות, נכון"
- פול מידלו, דיביזיית אמריקל -
."ואני אמרתי, "כן
לקחתי את זה כמובן מאליו .שהוא רק רצה שנשגיח עליהם
,הוא עזב וחזר עשר או 15 דקות לאחר מכן
"?ואמר, "למה לא הרגת אותם עדיין
?כמה הרגת
יריתי באוטומט, אז
,אתה לא יכול... אתה מרסס את האזור שלהם
אתה לא יכול לדעת כמה הרגת
.כי זה קורה מהר כל כך
אז, אני... יכול להיות שהרגתי עשרה .או 15 מהם
?גברים, נשים וילדים
.גברים, נשים וילדים
?ותינוקות .תינוקות-
?למה עשית את זה
.הרגשתי שקיבלתי פקודה לעשות זאת
ונדמה ש
.בזמנו, הרגשתי שאני עושה את הדבר הנכון
.באמת
כי, כמו שאמרתי, איבדתי חברים, איבדתי
,איבדתי חבר טוב, בובי וילסון
וזה היה על המצפון שלי, וזה היה
.אחרי שעשיתי את זה, הרגשתי טוב
.אבל מאוחר יותר באותו יום, עיכלתי את זה
קשה, לדעתי, להרבה אמריקנים
להבין שבחורים אמריקנים צעירים ואמיצים
יכולים להעמיד בשורה
קשישים, נשים, ילדים ותינוקות
.ולירות בהם בדם קר
?איך אתה מסביר את זה
.לא יודע
.הרג האזרחים התרחש בכל מלחמה
,בווייטנאם, זאת לא הייתה מדיניות או שגרה
.אבל זאת גם לא הייתה חריגה
עדיין, קנה המידה, המכוונות והאינטימיות
.של מה שקרה במי לאי היה שונה
זה היה שונה ,כי הם הרגו וייטנאמים מטווח אפס
.עם רובים ורימונים
- ניל שיהאן, עיתונאי -
.הם רצחו אותם באופן ישיר
.הם לא עשו את זה עם פצצות ופגזים ,אם היו עושים זאת עם פצצות ופגזים
,אף אחד לא היה אומר כלום .כי זה התרחש כל הזמן
.לא כל החיילים השתתפו בטבח באותו יום
.היו כאלה שהובילו את הכפריים לבטחה
אבל כישלון של מנהיגות צבאית
כמעט בכל רמה, הביא לתנאים
.שאפשרו את הטבח
סיפור מי לאי אולי זעזע את הציבור האמריקני
.אבל הוא לא היה חדשות לצבא
,זה התרחש כמעט שנתיים לפני כן .לאחר מתקפת טט
יו תומפסון, טייס המסוק ,שניסה לעצור את הטבח
דיווח מה שהוא ראה
אבל אף אחד בשרשרת הפיקוד .לא היה מוכן לפעול
.הטבח טויח
מאוחר יותר, רב טוראי לשעבר בשם רונלד ריידנהאור
,ששמע על מה שקרה מכמה אנשים שהיו שם
,כתב מכתבים לנשיא ארה"ב
,למזכיר המדינה
.וליותר מתריסר פקידים רמי דרגה
- אפל ומרובה דם מתרחש -
באופן אישי, איזה תהליך קבלת החלטות
?עברת לפני שהחלטת לפעול
אני מניח שנאבקתי עם המצפון שלי
- רונלד ריידנהאור -
.כדי לנסות להחליט מה לעשות
.הרגשתי שאני חייב לעשות משהו. הייתי חייב
לא יכולתי פשוט
,לנוח עם הידיעה הזאת לשארית חיי שלא יכולתי
.לא יכולתי לחיות עם עצמי כך
תגובתו הראשונה של הנשיא ניקסון
.הייתה לחקור את אלו שדיווחו על הטבח
,"היהודים המנוולים מניו יורק מאחורי זה"
.הוא אמר לעוזר
,לבסוף, סגן אלוף ויליאם ר. פירס
חייל ותיק עם ניסיון פיקודי ,של 30 חודשים בווייטנאם
.הוצב לעמוד בראש פאנל שיחקור את מה שהתרחש
,פירס גילה ש-30 אנשים
,כולל מפקד הדיביזיה, אלוף סמואל וו. קוסטר
.ביצעו זוועות או קשרו קשר לחפות עליהן
- קפטן מדינה -
- סגן קווין -
."פירס רצה לכנות את מי לאי "טבח
- סמל סובאס -
,הממונים עליו אילצו אותו להשתמש בביטוי
- סמל דוהרטי -
.טרגדיה בקנה מידה גדול
- קפטן וילינגהאם -
בסוף, הצבא הרשיע 25 קצינים וחוגרים
- סגן קאלי -
.כולל מפקד המחלקה, סגן ויליאם קאלי
.קאלי הורג
קאלי הוא רוצח
.ואדם חולה
אני לא אהיה ב
- טום ואללי, נחתים -
,סרט תעמולה לחיל הנחתים של ארה"ב
.אבל אצלנו לא היה בחור כזה
.היו לנו אנשים שביצעו פשעי מלחמה, כמובן
.ו... אני רציתי להרוג אותם
.לפעמים אני מייחל שהייתי הורג אותם
.אבל פחדתי להרוג אותם
- עצרו את הזוועה -
- האספה לשלום -
.מעולם לא החשבתי את הווייטנאמים כאויבים
הם מעולם לא עשו משהו .לאיים על ביטחונה של ארה"ב
- כוח לאנשים -
הם היו במרחק של עשרות אלפי קילומטרים מתעסקים בעניינם
- ביל זימרמן, פעיל נגד המלחמה -
,ואנחנו הגענו למדינה שלהם
אמרנו להם איזה ממשלה .אנחנו רוצים שתהיה להם
- בולשיט -
,כשאני רואה את מתנגדי המלחמה
.אני מגיב בכמה רמות
מבחינה אינטלקטואלית, אני מבין את זכותם
- ג'יימס וילבנקס, יועץ צבאי -
.לחופש הדיבור
אבל אני יכול להגיד ,שכאשר אני רואה אותם מנפנפים בדגל ה-FLN
,האויב שאני והחברים שלי נאלצנו להילחם בו
,וחלק מהחברים שלי מתו בלחימה בו
.זה לא מתאים לי
ב-15 בנובמבר, 1969, חצי מיליון אזרחים
.יצאו שוב כנגד המלחמה בוושינגטון
הפעם, אוטובוסים סיפקו חומה בלתי חדירה
.סביב הבית הלבן
,הנשיא ניקסון, טען שהוא עסוק מדי
.ניקסון זאת הצעדה האחרונה שלנו - - פעם הבאה אש
בצפייה בפוטבול בטלוויזיה, כדי לשים לב
אבל הוא הציע להשתמש במסוקים צבאיים
.כדי לכבות את נרות הצועדים
- המפלגה הקומוניסטית, ארה"ב -
מאות אלפי אחרים הפגינו
.בסן פרנסיסקו וניו יורק
- חג ההודיה -
צעדת המחאה כנגד המלחמה הגדולה ביותר בחג ההודיה הזה
,התקיימה לא במדינה הזאת, אלא בווייטנאם
.למרות שצורתה הייתה אמריקנית במיוחד
כ-100 חיילים אמריקנים שמוצבים בבית החולים בפלייקו
.סרבו לאכול את ארוחת ההודו המסורתית
- פלייקו, דרום וייטנאם -
הם תארו את הצום שלהם .כמחאה פסיבית נגד המלחמה
.הצבא עשה מה שהצבא עושה
- ג'ואן פיורי, אחות צבאית-
.כל שנה בחג ההודיה עושים סיפור גדול
,הם מביאים תרנגול הודו, הם מביאים פירה
.'ופאי תפוחים וכו
בשלב הזה, אני חושבת
- חג הודיה שמח -
רבים מאיתנו היו ציניים לגבי המלחמה
.ומה שהתרחש
.אבל לא התכוונו לעשות סיפור מזה
.ידענו שיהיו אנשי טלוויזיה שם
.וכמה מהמארגנים חיפשו אנשים לדבר איתם
."הם באו אליי ואמרתי,"לא
."אמרתי, "אני עומדת לצום ולעשות את שלי
אמרתי, "אני לא רוצה להיות מעורבת ."במה שקשור לתקשורת
באותו חג ההודיה, סגן פיורי הייתה בתפקיד
.כאשר מצבו של אחד מהמטופלים שלה החמיר
.יש מטופלים שנכנסים לך ללב
.הילד הזה היה בן 18. שמו היה טימי
.לא היה סביר שהוא ישרוד
.פשוט התעצבנתי
.פשוט איבדתי שליטה
,אני זוכרת שיצאתי מחדר הניתוח
,קרעתי את החלוק ואת המסיכה
"?יצאתי החוצה ואמרתי, "איפה הכתבים האלה
אני צמה כדי למחות נגד כל סוג של מלחמה
או עוינות שגורמת לפציעות מיותרות לחפים מפשע
,סגן משנה ג'ואן פיורי - - פורט ג'פרסון, ניו יורק
מסביב לעולם, לא רק בווייטנאם, בכל מקום
.כולל ארה"ב
.אתה לא מפגין כנגד המלחמה באזור מלחמה
עד אז, כמובן, הייתה לך הגישה
- היום הירח, מחר וייטנאם-
?מה הם כבר יכולים לעשות"
"?לשלוח אותי לווייטנאם
בוא נגיד שלהיות נחת קרבי לשעבר בקמפוס של קולג' בשנת 1969 ו-1970
- לרסק אימפריאליזם -
.לא היה דבר טוב
- ג'ון מסגרייב, נחתים -
.אם רצית להשיג דייטים ולהיות פופולרי
,כשהגעתי הביתה
.נדמה שלא היה לי משהו לתת למישהו אחר
- אל תהרסו את השביתה -
רב"ט נחתים ג'ון מסגרייב כמעט מת
בקרב מתחת לאזור המפורז בסתיו של 1967
הוא נפצע בלסת ובכתף
,הצלע שלו רוסקה, הריאה נוקבה, עצבים נחתכו
.הוא בילה 17 חודשים בבתי חולים של הצי
כעת הוא למד באוניברסיטת בייקר .בבולדווין סיטי, קנזס
,אבל בכל מקום שאליו הלך .המלחמה לא הייתה רחוקה
- שאלה והתינוקות? תשובה, והתינוקות -
,ותנועת השלום לזמן מה הפכה מלוכלכת
.כשכינתה חיילים לשעבר רוצחי תינוקות
- שרפו כרטיסי גיוס, לא ילדים -
.זה יותר מעצבן אותנו, זה שבר את ליבנו
?על מה הם חשבו
.לא מפנים את הגב ללוחמים שלך
.לא סמכתי על אף אחד יותר
.רק על המשפחה שלי
מסגרייב נפגע כל כך מהדרך שאנשים מסוימים התייחסו אליו
.שהוא התנדב לחזור לווייטנאם
בגלל הפציעות שלו, הנחתים סירבו
.וביקשו ממנו לעזור בגיוס גברים במקום זאת
,הוא עשה זאת לזמן מה
,אבל כשסטודנטים שאלו אותו שאלות על המלחמה הוא לא יכול היה לענות
- התגייסו לפשעי מלחמה כאן -
והוא התחיל לקרוא על איך ולמה .המלחמה מתבצעת
,היו לי חברים בשטח בסבב שני
,ועדיין החשבתי את עצמי לנחת
וככל שקראתי יותר, גיליתי .שאני פחות יכול להגן על הנוכחות שלנו שם
.ואז הפסקתי לדבר עם כולם
מסגרייב הרגיש בהדרגה .שהוא נמשך לשני כיוונים
והוא עדיין נרדף על ידי זיכרון הנחתים
.שמתו בזמן שהוא חי
.יצאתי עם ה-45 שלי בימים ההם
,באתי הביתה בלילה אחרי ששתיתי
,ולחצתי אותו כנגד הרקה שלי ,או שמתי אותו מתחת לסנטרי
תהיתי אם זה יהיה הלילה .שיהיה לי האומץ לעשות את זה
.היה לי כדור בקנה ופתחתי את הנצרה
.זה היה אותו אקדח שנשאתי בווייטנאם
."חשבתי, "אני באמת אעשה את זה הלילה
."כאילו, "אני באמת אעשה את זה
.הייתי מוציא את הכלבים שלי החוצה .היו לי שני כלבים
.הם היו קופצים על הדלת ושורטים אותה
.הם רצו להיכנס
הייתי מחזיר את הנצרה ומניח את האקדח .כדי לתת להם להיכנס
,הם הפגינו כל כך הרבה אהבה כלפיי ,שאמרתי בקול רם
,אם אני באמת רוצה לעשות את זה" ."אני יכול לעשות את זה מחר
,חזרתי לחדר שלי הנחתי את האקדח במגירה, ו
.ואני... אני חושב שזה הכי קרוב שהגעתי
אני חושב שאולי הייתי הורג את עצמי ,באותו לילה
אבל משהו פשוט כמו הכלבים שרצו להיכנס
.עצר את המחשבה הזאת
.אני שמח שזה לא קרה
.אבל בזמנו, זה היה כל כך הגיוני
עשרים וחמישה אלף הורו לעזוב - - את וייטנאם תוך 30 ימים
,הנסיגה של ריצ'רד ניקסון .גרמו למסגרייב להפוך כנגד המלחמה
,אם לא שווה לנצח בה", הוא אמר" ."לא שווה למות למענה"
,הנאמנות שלו לנחתים ,לא אפשרה לו להגיד זאת בקול רם
,אבל הוא אמר בפגישה נגד המלחמה בקמפוס
שהם צריכים להפסיק להתנהג כאילו לא אכפת להם
- תמכו בחיילים שלנו, הביאו אותם הביתה -
,מהאנשים שהתבקשו להילחם
.וקיבל מחיאות כפיים רמות
נקודת המהפך בשבילי הייתה
כשערב אחד ביליתי עם חברי, סאני וולטר
- ג'ק טוד, נברסקה -
.ששוחרר מהצבא לא מזמן
הוא הגיע הביתה ובילה ערב שלם
.לפני שהתגייסתי בתחינה שלא אלך
.הוא אפילו הציע להסיע אותי לקנדה
הוא הראה לי תמונות נוראיות של וייטנאם
.מהשרות שלו שם
,אני חושב שכל מה שקרה לאחר מכן .נבע מהערב הזה
,בזמן שלמד באוניברסיטת נברסקה
,ג'ק טוד עבר אימוני קצינים של הנחתים
אבל ברכיים חלשות, אלצו אותו לנשור והוא האמין שזה פטר אותו
מלהשתתף במלחמה שהוא התחיל לראות .כלא מוסרית
."הוא החל לעבוד ככתב של ה"מיאמי הרלד
אבל בסתיו 1969, הוא קיבל הודעת גיוס
.מהצבא, בכל מקרה
- ברוכים הבאים לצבא ארה"ב -
אז נכנסתי לבדיקה הגופנית
והראיתי להם את השחרור שלי מהנחתים
,ואני זוכר סמל או מי שדיברתי איתו, אומר
."אבל שוחררת מתכנית הקצינים"
."אנחנו מגייסים אותך כטוראי
, בשלהי נובמבר 1969
טוד התייצב לטירונות .בפורט לואיס, וושינגטון
.המורל לא יכול היה להיות גרוע יותר
.ונדמה שזה כלל גם את הסמלים והקצינים
.אף אחד לא רצה ללכת
,נדמה שאמריקה עברה מההיי של וודסטוק בקיץ
.לשפל מר של ניקסון
ג'ק טוד וחבר נוסף מהיחידה שלו החלו לדבר בלילה על המשמעות
.של להיות נאמן למצפון שלך
- איך להתחיל תיק של מתנגד מצפוני -
כ-170 אלף גברים
קיבלו מעמד של מתנגד מצפון
- סטודנטים נגד רישום וגיוס -
.במהלך תקופת וייטנאם
,אבל בגלל שג'ק טוד פקפק בקיומו של אלוהים
.הדרך הזאת הייתה סגורה בפניו
.היו שתי אפשרויות. ללכת לכלא או ללכת לקנדה
בשבילי, ללכת לכלא הייתה אפשרות .שלא יכולתי להתמודד איתה
.אז הלכתי לקנדה
אני זוכר את הנסיעה היפה האחרונה ,מסיאטל לוונקובר
.בין אשוחי הדאגלס לאורך הדרך
,אני זוכר שאחרי שחצינו את הגבול
זה היה קל, הם פשוט נפנפו שנעבור
- גבול קנדה -
,והסתכלתי במראה האחורית וחשבתי
.הנה הולכת המדינה שלי" ."לעולם לא אראה אותה שוב
.קוראים לי פחדן כל הזמן
לקח לי הרבה זמן
,לא להרגיש שמה שעשיתי היה פחדני
.בגלל שהתחושה הצבאית עדיין הייתה מוטמעת בי
.זה היה הדבר הכי אמיץ שעשיתי בחיי
.זה היה הדבר האמיץ ביותר שעשיתי בחיי
- ונקובר -
,ג'ק טוד מצא לבסוף עבודה ככתב
,מה שאפשר לו לקבל מעמד של תושב קבע
.צעד לקראת אזרחות קנדית
רק רבע מ-30 אלף האמריקנים
.שמעריכים שחצו את הגבול לקנדה הצליחו בכך
באותו זמן, כ-30 אלף קנדים .התנדבו ללחום בווייטנאם
חשבתי על
ההורים שלי והאחים שלי
- האל קושנר, שבוי מלחמה-
.ואשתי וילדתי הקטנה
,ואחד הדברים שהפריעו לי
היה שלא יכולתי להיזכר איך הם נראו .אחרי זמן מה
.זכרתי איך נראו התמונות שלהם
,וכשדמיינתי אותם בראשי
.הייתי מדמיין תמונה
ואלרי קושנר הגיעה בזמן
,אשתו של האל קושנר, ואלרי כמעט ולא שמעה כלום על בעלה
, מאז נפילתו בשבי של הווייטקונג ב-1967
,והיא נסעה למזרח הרחוק .כדי לנסות לשפר את התנאים שלו
אני חושבת שתקופת התסכול הגדולה ביותר שלי
.הייתה לפני ואחרי לידת בננו
, הוא נולד באפריל 1968
ובעלי נפל בשבי בנובמבר 1967
.אז הוא לא יודע עדיין על לידתו
,כשאביהם נעלם, ילדי משפחת קושנר
.מסתמכים בכבדות על אמם וסביהם
,מייק הצעיר מעולם לא פגש את אביו .אבל טוני-ג'ין בת השש זוכרת
,התזכורות של רס"ן קושנר .נמצאות בכל רחבי ביתם
,טוני, לעומת זאת, יודע רק שהוא לא נמצא
,שהוא נפל בשבי, שסבו ממלא את מקומו .עד שאביו ישוב הביתה
.משפחת קושנר דואגת, אבל הם לא מתאבלים
.דון פרמר, חדשות CBA, מדווח
,בפברואר 1970, בבית שבפרבר תעשייתי בפריז
הנרי קיסינג'ר החל בסדרה חדשה של דיונים סודיים
שיחות כל כך חשאיות
.שאפילו מזכיר המדינה לא ידע עליהן
,שותפו למשא ומתן
יהיה שותפו הקרוב של לה זואן, לה דאק טו
בעל ניסיון של 40 שנים במלחמה מהפכנית
,ואינטריגות מפלגתיות, ערמומי, חסר פשרות ."ולועג באופן פומבי ל"וייטנאמיות
אם ארה"ב לא יכולה לנצח
,עם חצי מליון מחיילה כאן ,הוא שאל את קיסינג'ר
איך תצליחו כשאתם מניחים" "?לכוחות הבובות שלכם לעשות את הלחימה
.האמריקני הודה שלא הייתה לו תשובה לכך
,למרות חוסר ההתקדמות בפריז .השנה הראשונה של ניקסון הייתה ניצחון
- ברוך הבא -
.הוא הסיג 115 אלף חיילים מווייטנאם
.מספר הנפגעים האמריקנים ירד
- ברוך הבא הביתה, בילי -
גיוסים מופחתים ושיטת הלוטו החדשה של הנשיא
.עמעמה חלק מההתנגדות למלחמה
- הפצצות -
והפעולות האלימת של מהפכנים מסוימים
הפצצות מתפוצצות בבית - - של שופט הפנתרים בניו יורק
.הכתימו את מטרת ההתנגדות למלחמה עצמה
- קצין נפצע בהפצצות ונהרג -
- פצצה הרגה אנשים בניו יורק -
, בין ספטמבר 1969 למאי 1970
- פצצה שישית במייסיס פוצעת שני בלשים -
- פצצה במכונית מכוונת לכבאים -
יהיו מאות פצצות
- פצצה נמצאה בחבילה שנשלחה לבית הלבן -
פצצות אש נזרקות - - על שלוש מטרות בניו יורק
.בנקים ובתי משפט, מרכזי גיוס ובנייני צבא
,שוטר נהרג, שבעה נורים - - פצצה רביעית בניו יורק, ארבעה חשודים
.שוטר אחד נהרג
שלושה מפוצצים פוטנציאליים
.'פוצצו את עצמם בטעות בגריניץ' וילג
- קדימה, וות'רמן. קדימה, וות'רוומן -
.תנועת ההתנגדות למלחמה התפרקה
והיו אנשים שהרגישו שהדרך היחידה
- ננסי ביברמן, פעילה נגד המלחמה-
.לסיים את המלחמה היה להיות אלימים יותר
.שאנחנו צריכים להגיב לאלימות באלימות
- טיפול בחומרים נפיצים -
.הדרך שזה יקרה לא נאמרה בקול רם
.אבל היו זרמים תת קרקעיים
.זה צינור מלא באבקת שריפה
,עמיתיי האמריקנים
,אנחנו חיים בעידן של אנרכיה
.גם בחו"ל וגם בבית
אנו רואים התקפות חסרות הגיון על מוסדות נהדרים שונים
שנבנו על ידי הציביליזציה החופשית .ב-500 השנים האחרונות
,אפילו כאן, בארה"ב
.אוניברסיטאות נהדרות נהרסות באופן שיטתי
,אם, כשהקלפים על השולחן
,האומה החזקה ביותר בעולם, ארה"ב
,מתנהגת כמו ענק מעורר רחמים וחסר אונים
כוחות הטוטאליטריות והאנרכיה יאיימו על האומות החופשיות
.והמוסדות החופשיים ברחבי העולם
ב-30 באפריל 1970, הנשיא ניקסון הדהים את העולם
כשהכריז על כך שהוא שולח 30 אלף חיילים אמריקנים
.לתוך קמבודיה
חודש קודם לכן, הנסיך נורודום סיהאנוק
.הורד מכתרו בהפיכה צבאית
במשך שנים, הוא אפשר לצפון וייטנאמים
,להחזיק מקומות מפלט במדינתו
אבל הוא לא מחה .כאשר מטוסים אמריקנים הפציצו אותם
,הנשיא החדש, לון נול, היה אנטי-קומוניסט
.ונתמך על ידי ארה"ב
ניקסון הרגיש כעת
שהוא יכול לעשות מה שהגנרלים האמריקנים ,רצו שיעשה במשך שנים
.לרדוף אחר האויב מעבר לגבולות דרום וייטנאם
שלושים אלף החיילים האמריקנים .הצטרפו ל-50 אלף חיילי צבא דרום וייטנאם
המטרה הייתה להתקיף
את מחנות הבסיס הצפון וייטנאמים וקווי האספקה
,ולקנות זמן לצבא הדרום וייטנאמי
.בזמן שהוא מתכונן להילחם בעצמו
ניקסון אמר לציבור
,שהוא הורה על פשיטה ולא על פלישה
שמיועדת רק להגן על הבחורים האמריקנים בדרום וייטנאם
.ובתגובה לתוקפנות הצפון וייטנאמית
דאגתי יותר לקונפליקט הפוליטי
"?מאשר ל"האם אני אחיה בעשר הדקות הבאות
- ג'יימס גיליאם, צבא -
.היינו בקצה המערבי של הפלישה
.נכנסו הכי רחוק שמישהו נכנס לקמבודיה
.וזה היה אזור נחיתה חם
.יש לי חורי ירי בתיק שלי
שכבתי על הפרצוף שלי
והם ירו בתיק שלי
מה שאומר שהם פספסו את הראש שלי .בעשרה סנטימטרים
.לא האמנתי שאשרוד עד סוף השבוע
מראה החיילים האמריקנים ,שחוצים את הגבול לתוך קמבודיה
.הצית מחדש את תנועת הנגד למלחמה
!קדימה, בוא נלך
,אם החיילים היו מגיעים הביתה ,אם המלחמה נחלשה
?למה ניקסון החליט להרחיב אותה
איך פלישה למדינה נוספת ?תעזור להביא שלום לדרום מזרח אסיה
.התגובה בקמפוסים הייתה מהירה וצפויה
.הסטודנטים ומרבית מוריהם מתנגדים לנשיא
סטודנטים בפרינסטון .קראו לשביתת סטודנטים לאומית
,כינוסים נגד המלחמה מתוכננים בהארוורד ,TןM ואינדיאנה
.אוניברסיטת פרדו וקולג'ים אחרים
, ביום שני בבוקר, ה-4 במאי, 1970
כ-2,000 סטודנטים התאספו ברחבות
.של אוניברסיטת קנט בקנט, אוהיו
.יש כאלו שעברו מכיתה לכיתה
אחרים, תכננו להשתתף בכינוס שנקרא למחות
על הרחבת המלחמה של ניקסון
ועל הנוכחות של המשמר הלאומי .של אוהיו בקמפוס
המושל ג'יימס רודס גייס את המשמר הלאומי יומיים לפני כן
אחרי שאספסוף הצית את בניין העתודה הצבאית הישן
.ואז מנע מכוחות הכיבוי לכבות את הלהבות
רודס השווה בין המוחים לחולצות החומות של הנאצים
והבטיח להשתמש ב"כל נשק כדי לחסל
."את הגרועים שבאנשים שיש באמריקה
כלי הנשק של אנשי המשמר הלאומי נטענו בתחמושת חיה
.למרות שאף אחד לא ידע זאת בקהל
!למה יש לך רובה? אני לא מבין
!עזבו את האזור מיד
.הסטודנטים קיבלו הוראה להתפזר
.הם עמדו במקומם
.גז מדמיע פיזר חלק מהם
.נדמה שאנשי המשמר הלאומי נסוגים
אבל אז, חברי פלוגה G, הסתובבו ופתחו באש
.על סטודנטים שהתאספו במגרש החניה וסביבו
!שמישהו יקרא לאמבולנס
!אנשים מתים כאן! תביאו לכאן אמבולנס
שישים ושבעה כדורים ב-13 שניות
.הרגו שתי נשים צעירות ושני בחורים צעירים
,אליסון קראוס, סנדרה שור - - ג'פרי מילר, ויליאם שרודר
כולל סטודנט עם מלגת עתודה צבאית .שהיה צופה מהצד
.הילד המת הזה על הקרקע היה אחד משלנו
אם אנחנו מסוגלים להרוג את הסטודנטים שלנו
- סאם היינס, אוניברסיטת נורת'ווסטרן -
?מה קרה למדינה שלנו
תשעה סטודנטים נוספים נפצעו
.ואחד מהם שותק לצמיתות
מאות סטודנטים כועסים ואבלים התיישבו
ודרשו לדעת מדוע המשמר הלאומי .ירה על חבריהם
אדוני, יש לך כמה מאות סטודנטים
."קצין הורה להם "להתפזר או שהם ירו שוב
?כמה זמן תיתן לנו .יש לכם חמש דקות-
!בבקשה, הקשיבו לי עכשיו
רק התחינות הכואבות
,של הפרופסור לגאולוגיה, גלן פרנק .מנעו טרגדיה גדולה יותר
.דבר, ד"ר פרנק, דבר
.אני מתחנן לפניכם כעת
,אם לא תתפזרו מיד, הם יכנסו פנימה
.והתוצאה תהיה טבח
.בבקשה, הקשיבו לי
!אלוהים! אני לא רוצה להיות חלק מזה
זה סימל בעיניי
.מה שהמלחמה הזאת עושה לתרבות שלנו
אלה היו ילדים בשני הצדדים
צעירים במשמר הלאומי
- מייק היני, צבא -
,עם מעט מאוד אימונים, מפוחדים ככל הנראה
ולא מובלים כראוי, וצעירים נוספים בצד השני
.שמוחים על המלחמה מסיבות אידאליסטיות
,תראו מה קרה .כשאנחנו מניחים לדברים להגיע למצב גרוע כזה
,על פי סקר לאומי אחד ,58 אחוזים מהעם האמריקני
.חשבו שההרג היה מוצדק
הוריו של סטודנט העתודה הצבאית קיבלו שטף של מכתבי שנאה
- ויליאם שרודר -
שהציעו כי הם צריכים להיות אסירי תודה שבנם מת
.מאחר שהוא היה רק עוד קומוניסט נוסף
- נקמו את הארבעה מאוניברסיטת קנט -
בימים שלאחר מכן, ברחבי המדינה
יותר מארבע מליון סטודנטים הפגינו נגד המלחמה
.ונגד מה שהתרחש באוניברסיטת קנט
- רצח -
- !באיזו זכות הם הורגים -
,נסגרו 448 קמפוסים
.והמשמר הלאומי נקרא ל-16 מדינות
,באוניברסיטת ג'קסון במיסיסיפי
.משטרת המדינה פתחה באש על מעונות
.שני סטודנטים נהרגו
.שנים עשר נוספים נפצעו
- פיליפ גיבס, ג'יימס גרין -
.אוניברסיטת ג'קסון, אלה היו האנשים שלי .אלה היו ילדים שחורים
- הם לא יכולים להרוג את כולנו -
.והם מתו
,הטוראי, טים או'בריאן .היה בביתו במינסוטה בשלב הזה
הייתה צעדה ענקית
,לאחר היריות בקנט בסנט פול
.ואני הצטרפתי אליה
רציתי להכניס את הגוף שלי ,בין 100 אלף האנשים האלה
,והמילה "לא" נאמרה על ידי הגוף שלי ,אם לא על ידי הפה שלי
.רק בביצוע הצעדה הזאת
אותה צעדה שעשיתי בווייטנאם
,שנראתה חסרת שחר ומטרה וללא כיוון
הרגישה כאן הגיונית ובעלת מטרה
,שכיוונה פנה לעבר בירת המדינה
.כדי להגיד לא
.וכמה שזה הרגיש טוב
.שלום עכשיו
,רב"ט הנחתים, ביל ארהארט היה סטודנט בקולג' סוורת'מור
.ליד עיר הולדתו במזרח פנסילבניה
ארבעה סטודנטים נורו למוות - - על ידי כוחות באוניברסיטת קנט
.והנה תמונה מפורסמת מאוד
.אני הסתכלתי עליה
- ביל ארהארט, נחתים -
.והתפרקתי
,אני לא יודע כמה זמן ישבתי על המדרכה
ואני לא יודע אם הייתי שם 15 דקות
או שעה וחצי
.ופשוט התפרקתי
.בכיתי וייללתי בלי שליטה
,כל מה שיכולתי לחשוב היה .לא מספיק לשלוח אותנו חצי עולם כדי למות"
.עכשיו הם הורגים אותנו ברחובות המדינה שלנו
."אני חייב לעשות משהו
,מתים: 48,700 חיילים אמריקנים - - ?ארבעה סטודנטים אמריקנים - למה
,ולבסוף... כשסיימתי לבכות
.נעמדתי והצטרפתי לתנועה המחאה נגד המלחמה
אני זוכר שכאשר הילדים נהרגו ,באוניברסיטת קנט
,חשבתי
.אלוהים, הם הורגים את הילדים שלנו עכשיו"
- ג'ון מסגרייב, נחתים -
."יצאנו מדעתנו אחרי הכל
ולא הייתי... זאת הייתה התקופה .שהסתתרתי מדברים
.לא הייתי באף תנועה באותה תקופה
.רק שתיתי
אבל זה היה אחד הדברים שאמר לי
.שאמריקה זקוקה לקריאת השכמה
- ג'ון מסגרייב -